ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2026 року 
м.Черкаси 

Справа № 709/1008/24		
Провадження № 22-ц/821/1072/26		
Категорія: 302070000 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої:   Карпенко О.В.
суддів:   Василенко Л.І., Сіренка Ю.В.
за участю секретаря: Руденко А.О.

учасники справи:
позивачі:  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , 
представник позивачів: адвокат Побиванець Юрій Володимирович,
відповідач: Приватне сільськогосподарське підприємство «Нива»,
представник відповідача: адвокат Плаха Анатолій Володимирович,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси в режимі відеоконференції апеляційну скаргу представників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - адвоката Побиванця Юрія Володимировича на рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 03 березня 2026 року (ухваленого у приміщенні Чорнобаївського районного суду Черкаської області під головуванням судді Романової О.Г.) у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Приватного сільськогосподарського підприємства «Нива» про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

06 червня 2024 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду із позовом до ПСП «Нива» про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння. 
Позовні вимоги мотивують тим, що кожному з позивачів належить 1/2 частина земельної ділянки з кадастровим номером 7125185200:06:000:0584, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 5,5713 га, що розташована за адресою: Черкаська область, Золотоніський (Чорнобаївський) район, Лукашівська сільська рада.
Позивачі є співвласниками вказаної земельної ділянки на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 194 від 30.03.2016, посвідченого державним нотаріусом Чорнобаївської державної нотаріальної контори Бабак Л.М., як успадковане майно після смерті батька позивачів - ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №56295172 від 30.03.2016 державним нотаріусом Бабак Л.М. проведено державну реєстрацію їх права власності на успадковану земельну ділянку. Також, згідно відомостей з державного реєстру, на час реєстрації права власності будь-яких обтяжень, в тому числі перебування успадкованої земельної ділянки в оренді, не було.
Як зазначають позивачі, ОСОБА_1 працював у ПСП «Нива» головним агрономом з 18.06.2020 по 30.09.2023 та маючи у власності земельну ділянку не здогадувався про те, що всупереч його волі і волі його сестри ОСОБА_2 відповідач зареєстрував договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 7125185200:06:000:0584.
У відповідності до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 30.01.2024 № 363688964, вбачається, що державним реєстратором виконавчого комітету Васютинської сільської ради Бабенко Л.В. 11.11.2016 проведено державну реєстрацію договору оренди землі № б/н від 05.04.2016 строком на 20 років, де орендодавцями зазначені позивачі, а орендарем ПСП «Нива».
Відповідач користується земельною ділянкою позивачів без будь-яких договірних відносин, оскільки договір оренди в 2016 році позивачі не підписували, як і не підписували невід`ємні додатки до договору, а саме акт прийому-передачі земельної ділянки та акт визначення меж земельної ділянки в натурі та про існування вказаного договору вони дізнались лише після звільнення позивача ОСОБА_1 з ПСП «Нива», коли він забирав у відповідача всі особисті документи, в тому числі, щодо земельної ділянки, яка належить йому на праві приватної власності.
Вважають, що оскільки сторонами договору не було досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов, вказаний договір оренди слід вважати неукладеним.
В добровільному порядку відповідач відмовляється повернути позивачам земельну ділянку, посилаючись на те, що між позивачами та відповідачем укладений договір оренди земельної ділянки і на теперішній час цей договір є дійсним.
Таким чином позивачі, вважаючи свої права порушеними, звернулися до суду із позовом, в якому просили:
- витребувати у ПСП «Нива» на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 земельну ділянку з кадастровим номером 7125185200:06:000:0584, площею 5,5713 га, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 889245271251, що розташована за адресою: Черкаська область, Золотоніський (Чорнобаївський) район, Лукашівська сільська рада, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва;
- скасувати запис про державну реєстрацію іншого речового права від 11.11.2016 №17471871 - договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером 7125185200:06:000:0584 від 05.04.2016 № б/н, проведену державним реєстратором виконавчого комітету Васютинської сільської ради Чорнобаївського району Бабенко Л.В. відповідно до рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 32399564 від 17.11.2016.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 03 березня 2026 року у задоволенні позову відмовлено повністю.
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції дійшов до висновку, що позовні вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню, оскільки матеріалами справи підтверджено факт отримання позивачами від відповідача орендної плати за користування земельною ділянкою, що свідчить про те, що між сторонами спору фактично виникли та існують правові відносини щодо оренди землі, які визнавалися позивачами шляхом отримання орендної плати й відсутності претензій з приводу користування підприємством для сільськогосподарського виробництва земельною ділянкою. За таких умов договір оренди є оспорюваним і не може вважатися неукладеним.
При цьому, суд також врахував принцип venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки) та правову позицію Верховного Суду, вказавши, що якщо особа, яка має право на оспорення документу (наприклад, свідоцтва про право на спадщину) чи юридичного факту (зокрема, правочину, договору, рішення органу юридичної особи), висловила безпосередньо або своєю поведінкою дала зрозуміти, що не буде реалізовувати своє право на оспорення, то така особа пов`язана своїм рішенням і не вправі його змінити згодом. Спроба особи згодом здійснити право на оспорення суперечитиме попередній поведінці такої особи і має призводити до припинення зазначеного права.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 31 березня 2026 року через систему «Електронний суд», представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 – адвокат Побиванець Ю.В., вважаючи рішення суду першої інстанції необґрунтованим, ухваленим при неповному з`ясуванні обставин, які мають значення для справи, а також з неправильним застосуванням норм матеріального та із порушенням норм процесуального права, просив рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 03 березня 2026 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. 

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неправильно визначено зміст спірних правовідносин, у зв`язку з чим неправильно застосовано норми матеріального та порушено норми процесуального права, а також не застосовано правові висновки Верховного Суду у аналогічних правовідносинах, що призвело до ухвалення оспорюваного судового рішення.
Скаржник наполягає на тому, що у даній справі суд першої інстанції визнав за відповідачем право оренди, яке останній не міг набути у будь-якому випадку, оскільки будь-якого договору оренди земельної ділянки між сторонами не укладалося.

Відзив на апеляційну скаргу до Апеляційного суду не надходив.

Фактичні обставини справи

Судом встановлено, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 належить по 1/2 частині земельної ділянки з кадастровим номером 7125185200:06:000:0584, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 5,5713 га, що розташована за адресою: Черкаська область, Золотоніський (Чорнобаївський) район, Лукашівська сільська рада.
Позивачі є співвласниками вказаної земельної ділянки на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 194 від 30.03.2016, посвідченого державним нотаріусом Чорнобаївської державної нотаріальної контори Бабак Л.М., як успадковане майно після смерті батька позивачів - ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 30.03.2016 № 56295172, державним нотаріусом Бабак Л.М. проведено державну реєстрацію права власності позивачів на успадковану земельну ділянку. Також, згідно відомостей з державного реєстру, на час реєстрації права власності будь-яких обтяжень, в тому числі перебування успадкованої земельної ділянки в оренді, не було.
Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 30.03.2016 № 363688964, державним реєстратором виконавчого комітету Васютинської сільської ради Бабенко Л.В. проведено державну реєстрацію договору оренди землі № б/н від 05.04.2016 строком на 20 років, де орендодавцями зазначені позивачі, а орендарем відповідач.
Згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 01.07.1989, ОСОБА_1 працював у відповідача ПСП «Нива» головним агрономом з 18.06.2020 до 30.09.2023 та маючи у власності земельну ділянку, яка перебувала в оренді у відповідача, не здогадувався про те, що всупереч його волі і волі його сестри ОСОБА_2 , відповідач зареєстрував договір оренди вищевказаної земельної ділянки.
Як стверджували позивачі, договір оренди земельної ділянки від 05.04.2016 і додатки нього, а саме - акт прийому-передачі земельної ділянки і акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) вони не підписували, згоди щодо істотних умов договору з відповідачем не досягали.
Як доказ того, що позивачі у 2016 році укладали договір оренди на 20 років та знали про його існування, разом з відзивом на позов ПСП «Нива» надало копії документів, що засвідчують факт отримання орендної плати за користування орендованою земельною ділянкою по укладеному договору протягом 2017-2023 років. 
Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 11 лютого 2025 року у даній справі було призначено судово-почеркознавчу експертизу. 
Згідно з висновком експерта від 29.05.2025 № 140/25-23 підписи від імені ОСОБА_1 та від імені ОСОБА_2 у графі «Орендодавець» в договорі оренди землі від 05.04.2016 (двох примірниках), укладеному між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ПСП «Нива», який був зареєстрованим державним реєстратором виконавчого комітету Васютинської сільської ради Бабенко Л.В. (номер запису про інше речове право 17471871, індексний номер рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 32399564 від 17.11.2016), виконані не ОСОБА_1 і не ОСОБА_2 відповідно.

Позиція Черкаського апеляційного суду 

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 – адвоката Побиванця Ю.В. не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч.2 ст. 367 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції вищевказаним вимогам закону відповідає.
За змістом ст. 15 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16).
Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача.
Відповідно до частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Правовідносини сторін за договором оренди землі регулюються загальними нормами ЦК України, ЗК України та Законом України «Про оренду землі».
Надаючи оцінку договору оренди від 05.04.2016, суд керується нормами матеріального права, які діяли станом на 05.04.2016 - дата, яка зазначена датою укладення договору.
Відповідно до змісту позовних вимог, предметом позову є витребування у ПСП «Нива» на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 земельної ділянки, площею 5,5713 га, кадастровий номер: 7125185200:06:000:0584, яка знаходиться в межах Лукашівської сільської ради, належну їм на праві спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30.03.2016 зареєстрованого в реєстрі № 194;
Вимога про скасування запису про державну реєстрацію речового права договору оренди земельної ділянки (кадастровий номер 7125185200:06:000:0584), серія та номер: б/н, виданий 05.04.2016, проведену 11.11.2016 державним реєстратором виконавчого комітету Васютинської сільської ради Чорнобаївського району Бабенко Л.В., рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 32399564 від 17.11.2016, номер запису 17471871 є похідною від вимоги щодо витребування у ПСП «Нива» на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 земельної ділянки, площею 5,5713 га, кадастровий номер: 7125185200:06:000:0584.
Підставою позову зазначено відсутність волевиявлення позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на укладення із ПСП «Нива» договору оренди землі від 05.04.2016 на користування останнім земельною ділянкою кадастровий номер 7125185200:06:000:0584 у зв`язку із не підписанням договору позивачами (підробки підпису позивачів).
В силу ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Як передбачено ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Частиною 1 ст. 93 Земельного кодексу України встановлено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.
Відповідно до ч. 4 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.
За змістом ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.
Порядок укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі визначається Законом України «Про оренду землі»від 06.10.1998 №161-ХІV (далі - Закон № 161-ХІV).
В силу ст. 13 Закону № 161-ХІV договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Згідно з ч. 1 ст. 14 Закону № 161-ХІV договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.
Істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); дата укладення та строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови (ст. 15 Закону).
Статтями 125 і 126 ЗК України визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 №1952-IV (далі - Закон № 1952-IV) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Із положень ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 Закону № 1952-ІV слідує, що державній реєстрації прав підлягає право оренди земельної ділянки.
Аналіз указаних правових норм дає підстави для висновку, що правочином є вольова дія учасників цивільних відносин, яка спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Указані цивільно-правові результати мають бути досягнуті внаслідок правомірних дій суб`єктів цивільного права.
У двосторонньому правочині волевиявлення сторін повинно бути взаємним (зустрічним) і спрямованим на досягнення спільної мети. Такі правочини називаються договорами.
Цивільне законодавство встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину, зокрема зміст правочину має бути зафіксований у документі, підписаному сторонами. Отже, підпис є невід`ємним елементом (реквізитом) письмової форми договору, наявність підпису підтверджує наміри та волевиявлення сторін, а також забезпечує їх ідентифікацію.
Договір є укладеним, якщо сторони з дотриманням установленої законом форми досягли згоди (домовленості) щодо всіх істотних умов договору.
Право оренди - це один із видів речового права на чуже майно, в тому числі на земельну ділянку, яке складається з права тимчасового володіння та користування майном. Відносини, пов`язані з орендою землі, здійснюються на договірних засадах.
За своєю правовою природою договір оренди землі є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої орендодавець зобов`язується передати орендареві земельну ділянку у строкове володіння та користування, а орендар, у свою чергу, зобов`язується використовувати земельну ділянку за цільовим призначенням для особистої мети та вносити орендодавцеві плату за землю (орендну плату).
За загальним правилом договір оренди землі є укладеним з моменту, коли сторони досягли згоди з усіх істотних умов, а саме з моменту підписання ними договору. Разом із тим, якщо інше не передбачено умовами договору, цей договір набирає чинності з часу державної реєстрації права оренди земельної ділянки.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц сформульовано правовий висновок про те, що підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Якщо сторони не досягли згоди з істотних умов договору оренди землі, то такий договір є неукладеним, тобто такий, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.
Водночас, у постанові від 26.10.2022 у справі №227/3760/19-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що за змістом законодавчого регулювання, наведеного як у загальних положеннях про правочини, так і в спеціальних приписах глави 58 ЦК України, якщо договір оренди (найму) будівлі хоча й має ознаки неукладеного, але виконувався обома його сторонами, то така обставина захищає відповідний правочин від висновку про його неукладеність і в подальшому він розглядається як укладений та чинний, якщо тільки не є нікчемним чи оспорюваним з інших підстав.
Тобто, суду необхідно встановити не просто факт використання спірного майна орендарем, а й те, чи сплачував орендар за таке використання орендодавцю та його правонаступникам орендну плату і чи приймали вони таку оплату. У разі якщо договір виконувався обома сторонами (зокрема, орендар користувався майном і сплачував за нього, а орендодавець приймав платежі), то кваліфікація договору як неукладеного виключається, такий договір оренди вважається укладеним та може бути оспорюваним (за відсутності законодавчих застережень про інше).
Висловлене вище про можливість визначити фактичне укладення правочину у спосіб його виконання (за відсутності законодавчих застережень про інше) не суперечить викладеному в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц правовому висновку про те, що правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.06.2018 у справі №338/180/17 і Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10.04.2019 у справі № 390/34/17 дійшли висновку про те, що не можна вважати неукладеним договір після його повного або часткового виконання сторонами.
Згідно з частинами 1-3 ст. 12, частинами 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас, цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц).
Матеріали справи свідчать про те, щопозивачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом посвідченого 30.03.2016 державним нотаріусом Чорнобаївської державної нотаріальної контори Бабак Л.М. належить по 1/2 частині земельної ділянки кадастровий номер: 7125185200:06:000:0584, яка розташована на території Лукашівської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області, розміром 5,5713 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (т. 1 а.с. 9).
Право власності позивачів на земельну ділянку зареєстровано у Реєстрі прав власності на нерухоме майно державним реєстратором Бабак Л.М. 30.03.2016, номер запису про право власності: 13939960 ( ОСОБА_2 ), номер запису про право власності: 13939943 ( ОСОБА_1 ) (т. 1 а.с. 10-11).
В матеріалах справи міститься договір оренди землі, укладений, як зазначено в договорі, між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ПСП «Нива», в особі директора Гонтар В.О. (т. 1 а.с. 15-18).
Відповідно до змісту договору його предметом є передача ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в оренду ПСП «Нива» земельної ділянки розміром 5,5713 га.
Відповідно до п. 8 Договору він укладений на 20 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі, орендар повинен не пізніше ніж за 180 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.
Орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі 4 % від вартості оцінки земельного паю. Виплати проводяться у формі за бажанням орендодавця (п.9).
Відповідно до Прикінцевих положень даного договору він набирає чинності з моменту його державної реєстрації.
Речове право оренди земельної ділянки кадастровий номер: 7125185200:06:000:0584 зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 11.11.2016 державним реєстратором виконавчого комітету Васютинської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області Бабенко Л.В., номер запису про інше речове право: 17471871 (т. 1 а.с. 12-14).
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивачі,зокрема, посилалися на те, що даний договір оренди з ПСП «Нива» вони особисто не укладали, істотні умови договору не погоджували, законних повноважень щодо розпорядження належною їм земельною ділянкою нікому не надавали,тому правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.
Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 11.02.2025 за клопотанням представника позивачів –адвоката Побиванця Ю.В. була призначена судово-почеркознавча експертиза.
Згідно відомостям висновку експерта за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи № 140/25-23 від 29.05.2025 підписи від імені ОСОБА_1 в графі «Орендодавець» в договорі оренди землі від 05.04.2016 (двох примірниках), укладеному між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ПСП «Нива», який був зареєстрований державним реєстратором виконавчого комітету Васютинської сільської ради Бабенко Л.В. за № 32399564 від 17.11.2016 виконані не ОСОБА_1 . Підписи від імені ОСОБА_2 в графі «Орендодавець» в договорі оренди землі від 05.04.2016 (двох примірниках), укладеному між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ПСП «Нива», який був зареєстрований державним реєстратором виконавчого комітету Васютинської сільської ради Бабенко Л.В. за № 32399564 від 17.11.2016 виконані не ОСОБА_2 (т. 2 а.с. 32-38).
Разом з тим, у постанові Верховного Суду від 23.06.2022 у справі № 193/805/20 зазначено, що належними доказами сплати коштів за оренду є: видатковий касовий ордер, виписаний орендарем та підписаний орендодавцем; видаткова накладна, підписана сторонами; довідка, видана податковою інспекцією, про наявність сплати коштів із земельного податку та оренди землі, оскільки вказані документи є платіжними і з них можливо встановити періоди нарахування.
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06 вересня 2023 року у справі № 193/805/20 (провадження № 61-13263св22).
Як вбачається з матеріалів справи, представником відповідача долучені засвідчені належним чином копії документів, а саме: заяви від імені позивачів щодо видачі в рахунок оренди земельного паю грошових коштів, платіжні відомості на видачу грошових коштів в рахунок оренди земельної ділянки, платіжні доручення на перерахування коштів, видаткові касові ордера (т. 1 а.с. 46-83), які підтверджують факт отримання позивачами орендної плати за користування ПСП «Нива» спірною земельною ділянкою.
Крім того, як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що з моменту укладення договору оренди землі (2016 рік) до звернення з позовом до суду (2024 рік) минуло 8 років, та весь цей час сторони виконували умови договору, і його дійсність позивачами не оспорювалася.
Суд першої інстанції вірно зазначив, що хоча позивачі і не підписували спірний договір оренди земельної ділянки від 05.04.2016, але отримували орендну плату на виконання вказаного договору оренди, то між сторонами фактично виникли та існували на протязі тривалого проміжку часу правові відносини щодо оренди землі, а отже даний договір оренди не може вважатися неукладеним, оскільки фактично виконувався сторонами правочину, а отже є оспорюваним.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10.04.2019 у справі № 390/34/17 зазначив, що добросовісність (п. 6 ст. 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки) базується на давньоримській максимі «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі цієї доктрини є принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно на них покладається.
У постанові КЦС ВС від 20.10.2020 року в справі №450/2286/16-ц, суд зробив висновок, що коли особа, яка має право на оспорення документа (наприклад, свідоцтва про право на спадщину) чи юридичного факту (зокрема, правочину, договору, рішення органу юридичної особи), висловила безпосередньо або своєю поведінкою дала зрозуміти, що не буде реалізовувати своє право на оспорення, то така особа пов`язана своїм рішенням і не вправі його змінити згодом. Спроба особи згодом здійснити право на оспорення суперечитиме попередній поведінці такої особи і має призводити до припинення зазначеного права.
За таких обставин, при вирішенні цієї справи, суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами, правильно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.
При цьому, докази та обставини, на які посилається сторона позивача у апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції правильно визначено характер спірних правовідносин, встановлено обсяг прав та обов`язків сторін, застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, що склались між сторонами, надано повну, всебічну та об`єктивну оцінку наявним у справі доказам, як кожному окремо, так і у їх сукупності та взаємозв`язку, та з урахуванням не доведеності позовних вимог, ухвалено обґрунтоване рішення про їх відмову.
У відповідності ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер і правильності висновків суду не спростовують.
Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом судового рішення в апеляційній інстанції, розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.
Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 – адвоката Побиванця Юрія Володимировича – залишити без задоволення.
Рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 03 березня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Приватного сільськогосподарського підприємства «Нива» про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча        О.В. Карпенко

Судді          Ю.В. Сіренко 

Л.І. Василенко

/повний текст постанови суду складено 09 червня 2026 року/