Справа № 708/276/26
Провадження № 2/708/305/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2026 року м. Чигирин

Чигиринський районний суд Черкаської області одноособово у складі головуючого судді Попельнюха А. О. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні Чигиринського районного суду Черкаської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Єврокредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та

ВСТАНОВИВ:
ТОВ «ФК Єврокредит» через свого представника – адвоката Журавльова С. Г. із використанням системи «Електронний суд» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 35 721,54 грн. 
В обґрунтування поданого позову позивач зазначив, що 27.01.2020 АТ «Мегабанк» та відповідачка уклали кредитний договір № 6-608-850-2-20-Г. 
03.09.2024 був укладений договір про відступлення права вимоги № GL1N426240, відповідно до якого АТ «Мегабанк» відступило на користь ТОВ «ФК «Мустанг фінанс» права вимоги за кредитними договорами, в тому числі за договором № 6-608-850-2-20-Г. 
27.12.2024 був укладений договір про відступлення права вимоги № 1/12 відповідно до якого ТОВ «ФК «Мустанг фінанс» відступило на користь ТОВ «ФК Єврокредит» права вимоги за кредитними договорами, в т.ч. за договором № 6-608-850-2-20-Г. 
Відповідачка не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунках заборгованості за договором.
У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідачка має заборгованість у розмірі 35 721,54 грн, яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 10 372,84 грн, заборгованості за відсотками в сумі 5 736,38 грн, заборгованості за комісією в сумі 19 612,32 грн.
Наведені обставини порушують права позивача, що стало підставою для звернення до суду. Тому просить суд стягнути з відповідачки на користь ТОВ "ФК Єврокредит" заборгованість за кредитним договором № 6-608-850-2-20-Г від 27.01.2020 у розмірі 35 721,54 грн та відшкодувати понесені судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2 662,40 грн та 11 200,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. 
Ухвалою Чигиринського районного суду Черкаської області від 15.04.2026 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження, справа призначена до судового розгляду без виклику (повідомлення) сторін. Відповідачці встановлений строк на подання відзиву. 
Відповідачка ОСОБА_1 правом подання відзиву на позов не скористалася, проте надала суду письмові пояснення. У наданих поясненнях відповідачка зазначила, що вона не погоджується із заявленими позовними вимогами та їх обґрунтуванням. Зокрема, після запровадження в Україні воєнного стану були внесені зміни до національного законодавства та установлено, що неустойка (штрафи, пені) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Тому, на думку ОСОБА_1 , не підлягає стягненню комісія та має бути списана кредитодавцем. 
Крім того, позовна заява не містить оригіналів документів, які до неї долучені. 
Заявлені до відшкодування витрати на правничу допомогу в сумі 11 200,00 грн не підлягають стягненню, оскільки до позовної заяви не долучені докази на підтвердження реальності цих витрат, тому вони не підлягають до задоволення. 
На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. 
Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, судом установлені такі обставини та відповідні їм правовідносини.
Між сторонами виникли кредитні правовідносини, відповідно їх правове регулювання відбувається нормами Глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» Цивільного кодексу України.
За змістом частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
У частинах першій, третій статті 509 ЦК України регламентовано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Тобто, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Згідно статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Під час розгляду справи судом установлено, що 27.01.2020 ОСОБА_1  підписала заявку № 236997 на отримання кредиту на споживчі цілі в АТ "Мегабанк".
27 січня 2020 року між АТ «Мегабанк» та ОСОБА_1  був укладений кредитний договір № 6-608-850-2-20-Г, підписаний останньою особистим підписом.
Відповідно до п.п. 1.2.-1.3. сторони погодили, що кредит надається на споживчі цілі шляхом видачі грошових коштів з каси банку готівкою. Загальний розмірі кредиту - 10 775,86 грн, процентна ставка річних на суму заборгованості – 15 %, кредит надається на строк з 27.01.2020 до 26.01.2022, розмір комісійної винагороди - 3,5 % від суми кредиту щомісячно, розмір щомісячного платежу - 901,53 грн.
Своїм підписом позичальниця підтвердила, що ознайомлена і згідна з правилами, розміщеними на офіційному сайті АТ «Мегабанк»: www.megabank.ua та/або у відділеннях кредитодавця та з умовами договору (п. 5.5. договору).
27.01.2020 відповідачка особисто підписала паспорт споживчого кредиту, у якому їй була надана інформація щодо умов кредитування та вона із ними ознайомилася.
Таким чином, АТ "Мегабанк" виконав свої зобов`язання за договором, видавши відповідачці кредит готівкою з каси банку, що підтверджується виписками з особового рахунку відповідачки.
Відповідачка користувалася кредитними коштами, що підтверджується виписками з особового рахунку за період з 27.01.2020 до 03.09.2024.
Згідно з довідкою-розрахунком заборгованість ОСОБА_1  за кредитним договором № 6-608-850-2-20-Г від 27.01.2020 станом на 03.09.2024 становить 35 721,54 грн, з яких: 10 372,84 грн - заборгованість за кредитом; 5 736,38 грн - заборгованість за відсотками; 19 612,32 грн - заборгованість за комісією.
Відповідачка наданий суду розрахунок заборгованості не спростувала, власних альтернативних розрахунків суду не надала, докази погашення заборгованості не зазначила.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
За змістом ст. 516 ЦПК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник у зобов`язанні не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Положеннями ст.ст. 1077, 1078 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
03.09.2024 між АТ «Мегабанк» та ТОВ «ФК «Мустанг фінанс» був укладений договір № GL1N426240, відповідно до умов якого АТ «Мегабанк» відступило свої права вимоги, а ТОВ «ФК «Мустанг фінанс» набуло право вимоги за кредитними договорами, в тому числі було відступлено право вимоги за договором № 6-608-850-2-20-Г від 27.01.2020 (витяг з додатку № 1 реєстру договорів).
Також 27.12.2024 між ТОВ «ФК «Мустанг фінанс» та ТОВ «ФК Єврокредит» був укладений договір про відступлення прав вимоги № 1/12, відповідно до умов договору ТОВ «ФК «Мустанг фінанс» відступило свої права вимоги, а ТОВ «ФК Єврокредит» набуло право вимоги за кредитними договорами, в тому числі було відступлено право вимоги за договором № 608-850-2-20-Г від 27.01.2020, про що свідчить витяг з реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються.
З витягу з додатку № 1 до договору № 1/12 про відступлення прав вимоги, укладеного 27.12.2024, встановлено, що від ТОВ «ФК «Мустанг фінанс» до ТОВ «ФК Єврокредит» перейшло право вимоги за кредитним договором № 608-850-2-20-Г від 27.01.2020 на загальну суму 35 721,54 грн.
У відповідності до ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином і в установлені строки відповідно до умов договору.
У відповідності до ст.ст. 625, 1048, 1054 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, і за кредитним договором зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти.
Аналізуючи умови договору, укладеного сторонами спору, а також наявні у відповідачки ОСОБА_1 заперечення, суд дійшов таких висновків. 
Заперечення відповідачки у частині відсутності у матеріалах справи оригіналів доданих до позовної заяви доказів суд не враховує під час ухвалення рішення у справі з огляду на положення чинного Цивільного процесуального кодексу України.
Питання щодо письмових доказів урегульовані § 3 Письмові докази Глави 5 Докази та доказування Цивільного процесуального кодексу України.
Нормами статті 95 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.
Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.
Учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, на які накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги". Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом.
Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.
Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.
Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.
За таких обставин законодавцем подання оригіналів письмових доказів не вимагається. Крім того, ураховуючи, що позивач звернувся до суду із використанням системи «Електронний суд», подання ним оригіналів було неможливим, проте за наявності обґрунтованого клопотання сторони відповідача суд мав би можливість витребувати їх оригінали. Проте таке клопотання відповідачкою не заявлялося, у свою чергу у суду сумнівів щодо відповідності поданих копій оригіналам не було, відповідно підстави для витребування судом оригіналів були відсутні. 
Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Проте суд не погоджується із заявленими відповідачкою у цій частині запереченнями, з огляду на поширення зазначеної норми на штрафні санкції, обумовлені порушенням умов договору. У свою чергу правова природа комісії не дає можливості суду її віднести до штрафних санкцій. 
Натомість, аналізуючи заявлені позовні вимоги у частині стягнення із ОСОБА_1 комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 3,5 % від суми кредиту щомісячно суд дійшов висновку, що такі вимоги не підлягають до задоволення, що обґрунтовується таким. 
Зокрема під час розгляду справи суд установив, що обов`язок сплати комісії визначений кредитним договором № 6-608-850-2-20-Г (з ануїтетними платежами) від 27.01.2020 у розмірі 3,5 % від суми кредиту (п. 2.8) та графіком платежів, а саме стовпчиком 5 у сумі 317,16 грн щомісячно. Натомість матеріали справи не містять доказів за які саме послуги встановлена ця щомісячна комісія, тому умови кредитного договору у цій частині є нікчемними, відповідно не можуть створювати жодних юридичних наслідків. 
Наведені висновки суду узгоджуються із правовою позицією ОП КЦС ВС, наведеній у постанові від 6 листопада 2023 року по справі № 204/224/21. 
Під час розгляду зазначеної справи ОП КЦС ВС виснувала, що Закон «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Відповідно до частини першої статті 11 Закону «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Закону України «Про споживче кредитування», щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
За таких обставин суд дійшов висновку, що через порушення умов укладеного договору за відповідачкою ОСОБА_1 рахується заборгованість за основним боргом в сумі 10 372,84 грн та заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками у сумі 5 736,38 грн, що загалом становить 16 109,22 грн. Такі дії з боку відповідачки є порушенням прав позивача і таке порушене право підлягає судовому захисту. Обраний позивачем спосіб захисту порушеного права відповідає положенням статті 16 ЦК України, тому позов підлягає до часткового задоволення.
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд ураховує положення Цивільного процесуального кодексу України, якими регламентовані наведені питання.
Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За звернення до суду із даним позовом позивач сплатив судовий збір у розмірі 2 662,40 грн, який підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог (45,1 %), що становить 1 200,74 грн.
Щодо витрат на правничу допомогу у розмірі 11 200,00 грн суд дійшов таких висновків.
Відповідно до ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 та ч. 1 ч. 3 ст. 137 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.
Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 конвенції.
Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).
У розумінні ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволені яких позивачеві відмовлено.
З матеріалів справи установлено, що між ТОВ «ФК Єврокредит» в особі директора Дмитрук І. В. та АО "Альянс ДЛС" в особі керуючого партнера Маслюженко М. П. був укладений договір про надання правничої допомоги № 1/07 від 01.07.2025.
На підтвердження виконання умов договору про надання правничої допомоги № 1/07 від 01.07.2025 суду також надано свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, акт приймання-передачі послуг з правничої допомоги № 12100264 від 05.01.2026 до договору про надання правничої допомоги № 1/07 від 01.07.2025 з описом наданих послуг: проведення юридичного та фінансового аналізу боржника - 1 200,00 грн, складання та подання позовної заяви до суду до ОСОБА_1 - 10 000,00 грн. Загальна вартість наданих послуг - 11 200,00 грн.
Відповідно до висновків Верховного Суду у постановах у справах № 922/445/19 від 03.10.2019 та № 329/766/18 від 02.09.2020 витрати на оплату правничої допомоги підлягають відшкодуванню незалежно від того, чи їх сторона вже сплатила чи ще має сплатити.
Відповідачка у поданих нею письмових запереченнях зазначила, що розмір витрат на правничу допомогу не підтверджений доказами. Проте суд не може погодитися із таким твердженням, оскільки надані суду докази у їх сукупності підтверджують наявність у позивача витрат на правничу допомогу, їх розмір та належність саме до цієї справи. Відсутність доказів на підтвердження фактичної оплати отриманої правничої допомоги не спростовує наведених висновків суду, оскільки умовами договору про надання правничої допомоги № 1/07 від 01.07.2025 передбачено, що винагорода виконавцеві виплачується у національній грошовій одиниці України шляхом безготівкового перерахування клієнтом на поточний рахунок об`єднання, вказаний у договорі, протягом 60 календарних днів від дати підписання сторонами актів приймання – передачі наданих послуг та на підставі наданого об`єднанням рахунку (п. 3.4.4. договору). Відповідно відсутність доказів безпосередньої оплати витрат на правничу допомогу обумовлено тим, що на момент звернення до суду кінцевий строк їх оплати ще не настав.
Суд погоджується, що наведені у розрахунку витрати дійсно пов`язані з розглядом справи, проте ураховуючи складність та категорію справи, її значення для сторін та її віднесення до категорії малозначних справ, суд вважає за можливе зменшити розмір на відшкодування витрат на правничу допомогу до 3 000,00 грн.
Ураховуючи наведене суд дійшов висновку, що понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу підлягають відшкодуванню з відповідача зі стягненням на користь позивача у рахунок компенсації цих витрат грошових коштів пропорційно розміру задоволених позовних вимог (45,1 %), що становить 1 353,00 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 11, 203, 205, 509, 512, 514, 625, 626, 638, 1046, 1054 ЦК України, ЗУ "Про електронну комерцію", ЗУ "Про електронний цифровий підпис", ЗУ "Про споживче кредитування", ст. ст. 10-13, 81, 89, 263, 265, 280-282 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:
Задовольнити частково позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Єврокредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Єврокредит» заборгованість за кредитним договором № 608-850-2-20-Г від 27.01.2020за основним боргом у сумі 10 372,84 грн, заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками у сумі 5 736,38 грн, що загалом становить 16 109,22 грн (шістнадцять тисяч сто дев`ять гривень 22 коп.).
У іншій частині позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Єврокредит» судовий збір у розмірі 1 200,74 грн та витрати на правничу допомогу в сумі 1 353,00 грн, що загалом становить 2 553,74 грн (дві тисячі п`ятсот п`ятдесят три гривні 74 коп.).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду через Чигиринський районний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники та їх адреси:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Єврокредит» (код ЄДРПОУ 40932411, місцезнаходження: 49001, Дніпропетровська область, м. Дніпро, пров. Ушинського, буд. 1, офіс 105);
Представник позивача: адвокат Журавльов Станіслав Геогійович (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 5817 від 04.07.2024, видане Радою адвокатів Дніпропетровської області, адреса: 49005, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Сімферопольська, буд. 21, офіс 411);
Відповідачка: ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , ост. відоме місце реєстр.: АДРЕСА_1 ).

Суддя Андрій ПОПЕЛЬНЮХ