Справа № 533/491/26
Провадження № 2/533/464/26
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(за правилами спрощеного позовного провадження)
06 липня 2026 року Козельщинський районний суд Полтавської області
в складі: головуючого судді - Оксенюк М. М.,
за участі: секретаря судового засідання - Шуліки Л. Г.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з викликом сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

У С Т А Н О В И В
25 травня 2026 року позивач ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» через систему «Електронний суд» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат.
В обґрунтування позову позивачем зазначено, що 17.02.2025 між ТОВ «СТАРТ ФАЙНЕС ГРУП» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансового кредиту №38872-02/2025, за умовами якого відповідач отримав кредит в сумі 4000,00 грн, на умовах визначених кредитним договором, а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом на у мовах та в терміни визначені договором та виконати інші обов`язки, передбачені договором.
ТОВ «СТАРТ ФАЙНЕС ГРУП» умови кредитного договору виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит. Однак, відповідач належним чином умов кредитного договору не виконав, в зв`язку з чим виникла заборгованість, яка становить 16720,00 грн, з яких: 4000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 4320,00 грн - заборгованість за відсотками; 8000,00 грн - заборгованість за штрафами; 400,00 грн - заборгованість за комісією.
19 червня 2025 року між ТОВ «СТАРТ ФАЙНЕС ГРУП» та ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» укладено договір про відступлення права вимоги №19062025, згідно з яким останній набув право вимоги до боржників, зокрема, й до ОСОБА_1 за кредитним договором №38872-02/2025 від 17.02.2025.
Посилаючись на вказане, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 16720,00 грн та понесені у справі судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за подання позову до суду у розмірі 2662,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу 8000,00 грн.
Згідно ухвали Козельщинського районного суду Полтавської області від 28.05.2026, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Позивач у судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив. В матеріалах справи є заява позивача про розгляд справи без участі представника позивача, позов підтримує. В разі неявки відповідача, прохає постановити заочне рішення (а.с.6 на звороті).
Відповідач в судове засідання не з`явилася, належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, про причину неявки в судове засідання суд не повідомила, відзив на позовну заяву позивача до суду не направила.
У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами.
За письмовою заявою представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Суд, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступне.
У відповідності до ч.3 та ч.4 ст.12, ч.1 та ч.2 ст.13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Судом встановлено, що 17.02.2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СТАРТ ФАЙНЕС ГРУП» (первісний кредитор) та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансового кредиту №38872-02/2025 (а.с.12-19).
Фінансовий кредит був наданий у сумі 4000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язувався одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним відповідно до умов договору та виконати інші обов`язки, передбачені цим договором (п.1.1. п.1 кредитного договору).
Кредит наданий на власні потреби, строком на 120 днів, дата надання кредиту 17.02.2025 дата погашення кредиту 16.06.2025 (п.1.2. Договору).
За користуванням кредитом товариством нараховуються проценти в розмірі 0,90% в день на залишок заборгованості, що є платою за користування кредитом та комісія за видачу кредиту в сумі 400,00 грн (що складає 10,00% від суми кредиту. Тип фіксованої ставки: фіксована. Тип комісії - одноразова комісія (п.1.4. договору).
Відповідно до п.1.4.1. Договору, денна процентна ставка становить 0,98% та застосовується у межах строку кредитування, вказаного в п.1.2 цього договору. Орієнтовна реальна річна процентна ставка за кредитом на дату укладення цього договору складає 2572,74%. Орієнтовна загальна вартість кредиту станом на укладання цього Договору складає 8720,00 грн. Загальні витрати по кредиту складають 4720,00 грн.
Відповідно до п.1.6. кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на рахунок клієнта включаючи використання реквізитів платіжної картки НОМЕР_2.
Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) Y656, про що свідчить п.8 кредитного договору адреса, реквізити сторін та довідка про ідентифікацію (а.с.12-19, 21).
17.02.2025 ОСОБА_1 за допомогою одноразових ідентифікаторів «W526» та «Y656» підписано: заявку-анкету клієнта на отримання фінансового кредиту (а.с.8-9); паспорт споживчого кредиту, інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (а.с.9 на звороті - 11); інформаційне повідомлення позичальника ОСОБА_1 , у якому вказані контактні номери телефонів позичальника, інформація про контактні номери телефонів третіх (близьких) осіб (а.с.20).
Згідно із довідкою ТОВ «СТАРТ ФАЙНЕС ГРУП» про ідентифікацію, відповідач ОСОБА_1 ідентифікований ТОВ «СТАРТ ФАЙНЕС ГРУП», як позичальник за укладеним договором, оскільки акцептувала підписавши 17.02.2025 одноразовим ідентифікатором направленого на номер телефону НОМЕР_1 відповідний договір (Y656) (а.с.21).

Далі судом встановлено, що ТОВ «СТАРТ ФАЙНЕС ГРУП» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало, надало кредит в сумі 4000,00 грн, що підтверджується довідкою ТОВ УПР, де зазначено, що між ТОВ «СТАРТ ФАЙНЕС ГРУП» та ТОВ «УПР» укладено договір на переказ коштів ФК-П-2022/02-3 від 22.02.2022, відповідно до договору було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 17.02.2025 21:40:07 на суму 4000,00 грн, номер картки НОМЕР_2 , номер транзакції в системі iРay.ua - 656463237, призначення платежу: Зарахування 4000,00 грн на карту № НОМЕР_3 , код авторизації на боці банку №062100, ПІБ клієнта: ОСОБА_1 (а.с.22 на звороті).
Окрім цього, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надано відповідь на ухвалу суду, з якої вбачається що на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 ,) в банку емітовано карту № НОМЕР_3 , на яку здійснено переказ коштів: 17.02.2025 на суму 4000,00 грн (а.с.60).
Всупереч умовам кредитного договору, відповідач не виконав свого зобов`язання та не повернув грошові кошти первісному кредитору.
Відповідно до розрахунку заборгованості, відповідач ОСОБА_1 , має заборгованість за кредитним договором №38872-02/2025 від 17.02.2025 у загальному розмірі 16720,00 грн, з яких: 4000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 4320,00 грн - заборгованість за відсотками; 400,00 грн - заборгованість за комісією; 8000,00 грн - заборгованість за штрафами (а.с.23-24).
19.06.2025 між ТОВ «СТАРТ ФАЙНЕС ГРУП» та ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» укладено Договір факторингу №19062025, у відповідності до умов якого ТОВ «СТАРТ ФАЙНЕС ГРУП» передає (відступає) ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» приймає належні ТОВ «СТАРТ ФАЙНЕС ГРУП» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників, що підтверджується актом приймання-передачі письмового та електронного реєстру боржників та платіжною інструкцією №11887 від 19.06.2025 (а.с.25 на звороті-31).
Відповідно до витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу №19062025 від 19.06.2025, ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 16720,00 грн, з яких: 4000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 4320,00 грн - заборгованість за відсотками; 400,00 грн - заборгованість за комісією; 8000,00 грн - заборгованість за штрафами (а.с.30 на звороті).
З моменту отримання права вимоги до відповідача, позивачем не здійснювалося| нарахування жодних штрафних санкцій.
Позивачем на адресу відповідача направлялася досудова вимога, де зазначалося про заміну кредитора у зобов`язанні та порядок погашення заборгованості за кредитним договором. Заборгованість за кредитним договором не погашена (а.с.32).
Нормою п.1 ч.2 ст.11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.
Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі (ч.1 ст.205 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно із п.5 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч.3 ст. 1 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4, 5 ст. 11 Закону).
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч.5 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно із ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом ч.8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Положеннями ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до положень ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 Цивільного Кодексу України.
У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України).
Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно ст.526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, а в ч.1 ст.625 ЦК України зазначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
З огляду на викладені норми права, у позичальника виникає зобов`язання повернути кредитодавцю позику (кредит) в порядку, на умовах та в строк, що передбачені кредитним договором та сплатити проценти за користування кредитними коштами.
Згідно ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.
Згідно приписів ст.ст. 514 та 516 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України).
Судом встановлено, що відповідачем не надано доказів на підтвердження належного виконання зобов`язань перед позивачем за кредитним договором №38872-02/2025 від 17.02.2025, тому суд дійшов висновку, що позовна вимога позивача в частині стягнення тіла кредиту, відсотків та комісії за вказаним договором є законною та підлягає задоволенню в повному обсязі, а саме в загальній сумі 8720,00 грн, яка складається з: 4000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 4320,00 грн - заборгованість за відсотками; 400,00 грн - заборгованість за комісією.
Щодо нарахованої позивачем штрафу за неналежне виконання відповідачем своїх боргових зобов`язань суд звертає увагу на наступне.
Позивач за кредитним договором №38872-02/2025 від 17.02.2025 просить стягнути з відповідача 8000,00 грн - штрафу.
Однак, суд вважає, що нарахування штрафу у розмірі 8000,00 грн позивачем здійснювалося безпідставно з огляду на наступне.
Згідно із п.18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Відповідно до ст.1 ЗУ «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
24.02.2022 Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» постановлено ввести в Україні воєнний стан строком на 30 діб, який продовжено по теперішній час.
Таким чином, суд дійшов висновку, що у задоволені позовних вимог в частині нарахування штрафу, слід відмовити.
Оскільки відповідачем порушено зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів, то на підставі статей 525-527, 530, 611, 629, 1050, 1054 ЦК України позовні вимоги слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №38872-02/2025 від 17.02.2025 в сумі 8720,00 грн, яка складається з: 4000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 4320,00 грн - заборгованість за відсотками; 400,00 грн - заборгованість за комісією.
Щодо розподілу судових витрат.
Згідно із ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем при подачі позову до суду було сплачено судовий збір в розмірі 2662,40 грн та заявлено позовні вимоги в загальному розмірі про стягнення 16720,00 грн.
Судом задоволено позовні вимоги на суму 8720,00 грн, що становить 52,15% від ціни позову, отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1388,44 грн.
Відповідно до ч.1 та 3 (п.1) ст.133 та ч.1-3 ст.137 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Частини 1-3 статті 134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу до суду надано: копію договору про надання правової (правничої) допомоги №0107 від 01.07.2025, укладеного між Адвокатським об`єднанням «Апологет» та ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ»; копію Акта №231 наданих послуг (правової (правничої) допомоги) від 11.05.2026 - розмір винагороди 8000,00 грн; копію Детального опису наданих послуг до Акту №231 за договором про надання правової (правничої) допомоги №0107 від 01.07.2025, відповідно до якого - усна консультація клієнта щодо перспектив та порядку стягнення заборгованості за кредитним договором - витрачено 30 хвилин; ознайомленням з матеріалами кредитної справи - витрачено 2 години; погодження правової позиції клієнта у справі - витрачено 30 хвилин; складання позовної заяви з урахуванням правової позиції клієнта - витрачено 3 години 30 хвилин; подання заяви до суду від імені клієнта - 1 шт., усього витрачено 6 годин 30 хвилин; копію ордера на надання правничої допомоги від 02.07.2025; копію довідки про укладення Договору про надання правової (правничої) допомоги №0107 від 01.07.2025 (а.с.35 на звороті - 36).
У постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі №905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі №922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п.21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц).
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції.
Даний спір для кваліфікованого юриста є спором незначної складності, судова практика щодо яких є сталою і передбачуваною, великої кількості законів і підзаконних нормативно-правових актів, які підлягають дослідженню адвокатом і застосуванню, спірні правовідносини не передбачають.
У рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (п.80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (п. 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (п. 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у додаткових постановах від 20 травня 2019 у справі №916/2102/17, від 25 червня 2019 у справі № 909/371/18, у постановах від 05 червня 2019 року у справі № 922/928/18, від 30 липня 2019 року у справі № 911/739/15.
Отже, зважаючи на те, що матеріали справи не потребували і не містять великої кількості документів для підготовки позовної заяви, дана справа є нескладною, враховуючи усталену практику, суд вважає, що визначені позивачем до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу є завищеними і не являються співмірними, обґрунтованими і пропорційними об`єму здійсненої роботи та наданої послуги, складності справи, а тому дійшов висновку про необхідність зменшення розміру відшкодування витрат на правничу допомогу до 3000,00 грн.
На підставі викладеного, керуючись статтями 259, 263-265, 268,280, 353-354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ), на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» (ЄДРПОУ 35234236, місцезнаходження: вулиця Cмаль-Стоцького, буд.1, 28 корпус, 4-й поверх, місто Львів, 79029) заборгованість за договором про надання фінансового кредиту №38872-02/2025 від 17.02.2025 у загальному розмірі 8720,00 грн (вісім тисяч сімсот двадцять гривень 00 копійок), з яких: 4000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 4320,00 грн - заборгованість за відсотками; 400,00 грн - заборгованість за комісією.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» судовий збір у розмірі 1388,44 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн.

Роз`яснити відповідачу, що заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана до суду першої інстанції впродовж тридцяти днів з дня його проголошення.
Роз`яснити позивачу, що має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги впродовж тридцяти днів з дня проголошення рішення до Полтавського апеляційного суду через Козельщинський районний суд.
Апеляційна скарга в електронній формі подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених законом строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя М.М. Оксенюк