Справа № 132/3955/25 
Провадження № 33/801/701/2026
Категорія: 156 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сєлін Є. В.
Доповідач: Сало Т. Б.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
25 червня 2026 року	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд, суддя Сало Т.Б., одержавши апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в його інтересах адвокатом Голівським Вадимом Валерійовичем, на постанову Калинівського районного суду Вінницької області від 23 лютого 2026 року в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,
встановив:
Постановою Калинівського районного суду Вінницької області від 23 лютого 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн .00 коп. в дохід держав, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 605 грн. 60 коп. 
11 червня 2026 року адвокатом Голівським В.В. в інтересах ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» подано апеляційну скаргу на вказану постанову.
В апеляційній скарзі заявлено клопотання про поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження, в обґрунтування якого зазначено, що ОСОБА_1 участі у розгляді справ не приймав та не отримував повний текст постанови суду першої інстанції. Про існування постанови йому стало відомо лише після відкриття 03 червня 2026 року виконавчого провадження. У матеріалах справи (що слідує зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення та відеозапису) містяться відомості про те, що ОСОБА_1 перебував на військовій службі. Вказане у сукупності свідчить про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження.
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, протягом десяти днів з дня винесення постанови.
Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Відповідно до ч. 2 ст. 289 КУпАП, в разі пропуску строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено.
Із вказаного можна зробити висновок, що в справі про адміністративне правопорушення початок відліку строку на апеляційне оскарження постанови пов`язаний з моментом винесення такої постанови.
За заявою особи, щодо якої винесено постанову, строк на апеляційне оскарження постанови за наявності поважних причин може бути поновлений.
Наведеними нормами чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема, щодо дотримання строку апеляційного оскарження.
Для цього учасник справи як особа, зацікавлена у поданні апеляційної скарги, повинна вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати у повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені чинним законодавством.
Апеляційний суд виходить з того, що оскаржувану постанову Калинівським районним судом Вінницької області винесено 23 лютого 2026 року у відсутність ОСОБА_1 та його захисника (а.с.24-27).
Не зважаючи на факт проходження ОСОБА_1 військової служби, про що він стверджує в обгрунтування клопотання, захист його інтересів в суді першої інстанції здійснювала адвокат Шох К.А. на підставі ордеру серії АХ №1311157 від 08 грудня 2025 року та договору про надання правової допомоги від 25 листопада 2025 року.
У матеріалах справи наявна заява адвоката Шох К.А. від 04 лютого 2026 року, а якій вона повідомила суд про припинення повноважень захисника ОСОБА_1 і що подальший захист по даній справі здійснюватися не буде (а.с.21).
Разом з тим, питання припинення, розірвання договору про надання правничої допомоги врегульоване статтею 29 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
У вказаній статті зазначено, що дія договору про надання правничої допомоги припиняється його належним виконанням. Договір про надання правничої допомоги може бути достроково припинений за взаємною згодою сторін або розірваний на вимогу однієї із сторін на умовах, передбачених договором.
Оскільки (як слідує із положень статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») договір про надання правничої допомоги укладається в письмовій формі і до нього застосовуються загальні вимоги договірного права, тому припинення (розірвання) договору також має відбуватися в письмовій формі.
Доказів того, що договір про надання правової допомоги, укладений з ОСОБА_1 , був припинений адвокатом Шох К.А. надано не було.
08 лютого від адвоката Голівського В.В. через систему «Електронний суд» надійшла заява, в якій він просив допустити його до участі у даній справі, внести його відомості до розділу про учасників справи та надати йому можливість ознайомитись із матеріалами справи безпосередньо в приміщенні суду (а.с.22).
В обґрунтування заявленого клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ОСОБА_1 не вказує, чому адвокат Голівський В.В. з моменту укладення з ним договору про надання правової допомоги від 06 лютого 2026 року та подання 08 лютого 2026 року заяви про ознайомлення з матеріалами справи і до 11 червня 2026 року (дата подання апеляційної скарги) не вчинив дій щодо ознайомлення з матеріалами справи та не з`ясував, на якій стадії розгляду перебуває справа.
Стверджуючи про неналежне повідомлення про місце і час розгляду справи ОСОБА_1 не конкретизує, про яке саме судове засідання йде мова.
У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції прозахист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Сабадаш проти України», поновлення судом пропущеного строку на оскарження рішення без належного обґрунтування порушує принцип юридичної визначеності.
ОСОБА_1 та адвокат Голівський В.В., будучими обізнаними про знаходження справи на розгляді в суді, з моменту подання останньої за часом заяви і до моменту відкриття виконавчого провадження (03 червня 2026 року), тобто протягом трьох місяців, не цікавилися розглядом справи.
Крім того, з матеріалів справи встановлено, що копію постанови було направлено адвокату Шох К.А. в електронній формі та отримано нею 24 лютого 2026 року.
Зважаючи на те, що матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження припинення повноважень захисника (що і не було взято до уваги судом першої інстанції до уваги), Захарчук В.В. вважається таким, що отримав копію судового рішення. 
Натомість апеляційну скаргу подало лише 11 червня 2026 року, на сто сьомий день з моменту отримання копії постанови.
Причини пропуску строку апеляційного оскарження можуть бути визнані поважними, а строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне подання апеляційної скарги. Тобто, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення в апеляційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку апеляційного оскарження з поважних причин. За відсутності таких, поновлення процесуального строку буде порушенням принципу юридичної визначеності.
В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Устименко проти України» від 29 жовтня 2010 року Суд вказав, що необґрунтоване поновлення строку оскарження остаточного рішення по справі зі спливом значного періоду часу без обґрунтованих підстав порушує принцип правової визначеності, і, як наслідок, тягне порушення ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року).
За відсутності поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду, у поновленні цього строку необхідно відмовити, а апеляційну скаргу з доданими матеріалами повернути особі, яка її подала.
Керуючись ст. 294 КУпАП,
постановив:
У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Калинівського районного суду Вінницької області від 23 лютого 2026 року в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - відмовити.
Апеляційну скаргу з доданими матеріалами повернути особі, яка її подала.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Б. Сало