Справа № 643/4775/26
Провадження № 2/643/4725/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.06.2026   м. Харків

Салтівський районний суд міста Харкова в складі: 
головуючого Пасічника О.М., 
за участю секретаря судового засідання Ткаченко В.В., 
розглянувши в приміщенні суду в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, 

встановив:
Позивач ОСОБА_1 через свого представника – адвоката Білозор О.О. звернувся до суду з позовною заявою в обґрунтування якої зазначив, що шлюб з відповідачем зареєстрований 12 березня 2024 року, про що зроблений відповідний актовий запис за № 252 у Третьому відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.
З початком широкомасштабної агресії Російської Федерації проти України, позивач перебуває у лавах Збройних Сил України, є учасником бойових дій, на сьогодні продовжує виконувати свій обов`язок із захисту Батьківщини. Після проведення державної реєстрації шлюбу, позивач відбув у розпорядження військової частини. Родинні, сімейні відносини між сторонами відсутні, діти від шлюбу відсутні, відсутнє будь-яке майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя. Тим більше, Позивач продовжує проживати однією сім`єю із ОСОБА_3 , з якою хоче зареєструвати офіційний шлюб.
Позивач вважає, що шлюб існує формально та подальше його збереження неможливе, тому просить шлюб розірвати.
Ухвалою суду від 12.03.2026 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
01.04.2026 від відповідача ОСОБА_2 до канцелярії суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечувала про розірвання шлюбу з позивачем, мотивуючи, що шлюб не є формальним, сім`я фактично не припинена, а твердження позивача мають оціночний і декларативний характер, без підтвердження належними доказами.
09.04.2026 від відповідача ОСОБА_2 до канцелярії суду надійшло клопотання про надання строку на примирення.
23.04.2026 від представника позивача Лісаковського -адвоката Білозор О.О. через систему «Електронний суд» надійшли додаткові пояснення в якому зазначила, що фактично між сторонами не було створено родини у сенсі Сімейного кодексу України, спільних дітей не має, відсутнє спільне майно, відсутнє почуття любові та взаємної поваги взагалі. Позивач протягом семи років проживає однією сім`єю з іншою жінкою, ОСОБА_3 , з якою бажає укласти шлюб. Позивач категорично не бажає зберігати цей формальний шлюб. Відносини між сторонами не просто погані, вони вкрай погані – спілкування між ними відбувається лише в формі принизливої лайки вже протягом року, що свідчить не лише про неможливість примирення їх як чоловіка та дружини, а навіть про відновлення нормального цивілізованого спілкування взагалі.
У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Відповідачем відзиву на позовну заяву не подано.
Суд, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.
В суді встановлено, що 12 березня 2024 року, про що зроблений відповідний актовий запис за № 252 у Третьому відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис № 252.
Від шлюбу малолітніх та неповнолітніх дітей не мають.
Сторони фактично припинили шлюбні відносини, у зв`язку з тим, що в родині відсутнє взаєморозуміння, що призвело до втрати чоловіком почуттів до дружини, притаманних подружжю.
Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.
Частиною першою статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод визначено право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя.
Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.
Отже, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу.
Згідно зі статтею 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність.
Відповідно до частини третьої статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу.
Статтею 110 СК України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.
За приписами ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків.
Аналізуючи норми діючого законодавства, слід дійти висновку, що суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо.
Виходячи з засад сімейного законодавства, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.
Шлюб - це добровільний союз чоловіка та жінки.
Незгода будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання такого шлюбу.
Такий висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 08 листопада 2018 року у справі № 569/458/18.
Судом було з`ясовано, що на час звернення до суду з позовом підставою слугувало те, що спільне життя з відповідачкою не склалося, вони тривалий час проживають окремо один від одного, різний погляд на життя, сім`ю та шлюб, відсутні спільні інтереси, відсутнє взаєморозуміння, втратили почуття любові та поваги один до одного. Проти клопотання відповідачки щодо надання строку для примирення, позивач заперечував, оскільки тривалий час проживає однією сім`єю і іншою жінкою.
Суд, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, встановив, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, який позов підтримує і заперечує проти надання строку для примирення сторін.
Згідно зі статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.
Закріплена у статті 111 СК України норма права є диспозитивною, тому суд вживає заходів щодо примирення подружжя лише у тому випадку, якщо це не буде суперечити моральним засадам суспільства та за обставинами справи існує реальна можливість примирення сторін.
Оскільки суд не має можливості формально застосувати інститут примирення подружжя, розглядаючи клопотання відповідачки про надання строку для примирення, він враховує, що з моменту подання позову про розірвання шлюбу минуло понад три місяці. Крім того, спільних дітей сторони не мають, шлюб тривав недовго — з 12.03.2024 року, при цьому позивач у цей період проходив службу у Збройних силах України. З огляду на чітку позицію позивача щодо необхідності розірвання шлюбу та неможливості збереження сім`ї, суд доходить висновку про відсутність обставин, які б свідчили про можливість примирення сторін.
На підставі встановлених обставин, наведених норм сімейного законодавства, строку перебування справи у провадженні суду, суд не вважає доцільним надання сторонам строку для примирення, і вбачає законні підстави для задоволення позову, що є предметом цього судового розгляду.
Відповідно до ч. 1 ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. 
Оскільки відповідач заяви щодо зміни прізвища суду не подала, при ухваленні рішення про розірвання шлюбу суд залишає їй прізвище, надане при його реєстрації.
Питання розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог статті 141 ЦПК України.
Керуючись статтями 10-13, 60,74,79, 84,88, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ухвалив:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити.
Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 12 березня 2024 року, про що зроблений відповідний актовий запис за № 252 у Третьому відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - розірвати.
Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його оголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його оголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дані позивача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .
Дані відповідача: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована: АДРЕСА_2 .

Суддя О.М. Пасічник