Рівненський апеляційний суд
___________________________________________________________

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2026 року        м. Рівне

Справа № 570/733/26
Провадження № 33/4815/681/26

Суддя Рівненського апеляційного суду – Полюхович О.І.,
з участю: 
особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 , 
захисника – Прилепи В.В., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Прилепи В.В. в інтересах ОСОБА_1 на постанову Рівненського районного суду Рівненської області від 05 травня 2026 року, –

ВСТАНОВИВ:

 
Постановою Рівненського районного суду Рівненської області від 05 травня 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та до нього застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. 
З матеріалів справи вбачається, що 29 січня 2026 року о 16 год. 51 хв. на 150 км автодороги Городище-Рівне-Старокостянтинів поблизу с. Бармаки Рівненського району Рівненської області, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Ford Fiesta, номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння (неприродна блідість обличчя, звужені зіниці, які не реагують на світло, поведінка, що не відповідає обстановці), і від проходження огляду на визначення стану наркотичного сп`яніння в медичному закладі водій відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність. 
В поданій апеляційній скарзі захисник Прилепа В.В. просить скасувати постанову місцевого суду відносно ОСОБА_1 та винести нову постанову, якою закрити провадження у справі за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП (з урахуванням положень ч. 1 ст. 8 Конституції України, ст. 23, 33 КУпАП).
Зазначає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та безпідставно дійшов висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Вказує, що матеріали справи містять належні докази відсутності у ОСОБА_1 стану алкогольного чи наркотичного сп`яніння, зокрема результати токсикологічного дослідження, тестування на алкоголь та висновок медичного огляду, проведеного у межах двох годин після зупинки транспортного засобу. Доводить, що працівниками поліції не було дотримано вимог Інструкції №1452/735, оскільки ОСОБА_1 не роз`яснено наслідки відмови від проходження огляду, а також фактично не забезпечено направлення до закладу охорони здоров`я для проведення такого огляду. Вказує, що особа не відмовлялася від проходження медичного огляду як такого, а лише відмовилась залишати власний транспортний засіб та їхати разом із працівниками поліції через побоювання незаконного затримання та примусової мобілізації працівниками ТЦК та СП. Вважає, що судом не надано належної оцінки відеозаписам з нагрудних камер поліцейських, з яких вбачається справжня мета дій працівників поліції та їх взаємодія із представниками ТЦК та СП. Також стверджує, що працівниками поліції фактично не проводився огляд на предмет наявності ознак алкогольного чи наркотичного сп`яніння, попри зазначення таких ознак у протоколі про адміністративне правопорушення. 
Заслухавши доводи ОСОБА_1 та захисника Прилепи В.В.на підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та постанову суду в межах доводів апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав. 
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно положень ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 252 КУпАП передбачено, що оцінка доказів здійснюється органом (посадовою особою) за своїм внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Вимогами ст. 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Дослідивши під час апеляційного розгляду докази у справі про адміністративне правопорушення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суддя місцевого суду у порушення положень вказаних норм не з`ясував повно, всебічно і об`єктивно обставини справи, внаслідок чого дійшов необґрунтованого висновку щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Обґрунтовуючи свої висновки, суд першої інстанції покликався на те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, повністю доведена доказами: протоколом про адміністративне правопорушення, направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також відеозаписами з нагрудних камер працівників поліції.
Однак з такими висновками суду погодитись не можна виходячи з наступного.
Частиною 1 ст. 2 КУпАП передбачено, що законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.
Згідно ст. 251 КУпАП, на співробітників поліції, як на осіб, що в силу ст. 255 КУпАП уповноважені на складання протоколів про адміністративні правопорушення, в тому числі й за ст. 130 КУпАП, покладено імперативний обов`язок щодо збирання доказів, які в силу системного аналізу вимог ст.ст. 251 та 256 КУпАП мають бути додані до протоколу та/або посилання на які повинні міститися в самому протоколі.
Статтею 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність не тільки за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Положенням п. 2.5 ПДР України передбачено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Проведення огляду на стан сп`яніння здійснюється в порядку, встановленому ст. 266 КУпАП, відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735 (далі - Інструкція) та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 № 1103 (далі - Порядок).
Згідно з ч. 4 ст. 266 КУпАП, огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського.
Відповідно до ч. 6 ст. 266 КУпАП, направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 6 Постанови КМУ № 1103 передбачено, що водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.
Під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 пояснив, що після зупинки його транспортного засобу працівники поліції повідомили йому про наявність у нього ознак наркотичного сп`яніння та запропонували пройти відповідний огляд у медичному закладі. Разом із тим він зазначив, що під час спілкування з працівниками поліції поруч перебували працівники територіального центру комплектування та соціальної підтримки, у зв`язку із чим він злякався можливого доставлення до ІНФОРМАЦІЯ_1 . При цьому ОСОБА_1 пояснив, що раніше вже мав подібний досвід взаємодії з працівниками ТЦК та СП, коли, незважаючи на наявність у нього чинної відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, його було примусово доставлено до територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Саме з огляду на зазначені обставини та перебування працівників ТЦК та СП поруч із працівниками поліції він сприйняв пропозицію проїхати до медичного закладу як реальну загрозу його подальшого примусового доставлення до ТЦК та СП, у зв`язку з чим відмовився від проходження огляду в запропонованому порядку.
Також ОСОБА_1 зазначив, що після припинення спілкування з працівниками поліції самостійно звернувся до медичного закладу та пройшов огляд на стан наркотичного сп`яніння. Відповідно до наданого ним висновку щодо результатів медичного огляду №93 від 29 січня 2026 року проведеного о 19 год. 23 хв. ознак наркотичного сп`яніння виявлено не було (а.с. 21).
Зазначені доводи узгоджуються з матеріалами справи та дослідженими судом відеозаписами з нагрудних камер працівників поліції, з яких вбачається присутність під час події осіб, які представляли ТЦК та СП.
Оцінюючи наведені обставини в сукупності, апеляційний суд враховує не лише сам факт відмови особи від проходження огляду, а й причини такої відмови, які підтверджуються матеріалами справи. Наявність працівників ТЦК та СП під час оформлення адміністративних матеріалів об`єктивно могла вплинути на поведінку ОСОБА_1 та викликати у нього побоювання щодо можливого примусового доставлення до територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
Крім того, суттєве значення для правильного вирішення справи має та обставина, що після складання щодо ОСОБА_1 адміністративних матеріалів, він самостійно звернувся до медичного закладу та пройшов огляд на стан наркотичного сп`яніння, за результатами якого встановлено, що ознак сп`яніння в ОСОБА_1 не виявлено. Зазначений доказ ставить під обґрунтований сумнів наявність у нього ознак наркотичного сп`яніння на момент зупинки транспортного засобу та підтверджує послідовність його позиції щодо відсутності факту вживання наркотичних речовин.
За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції не надав належної оцінки як поясненням особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, так і дослідженим відеозаписам та результатам медичного огляду, проведеного невдовзі після складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 . 
Внаслідок цього місцевий суд дійшов помилкового висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Відповідно до статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що наявні у справі докази не є достатніми для беззаперечного підтвердження наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у зв`язку з чим постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження у справі –закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. 
Керуючись ст. 6 ЄКПЛ, ст. 294 КУпАП, суд –

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника Прилепи В.В. задовольнити.
Постанову Рівненського районного суду Рівненської області від 05 травня 2026 року відносно ОСОБА_1 скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя Рівненського апеляційного суду О.І. Полюхович