ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
07.05.2026	Справа № 910/7682/22	

Господарський суд міста Києва у складі судді Васильченко Т.В., за участю секретаря судового засідання Шмиги В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження матеріали справи №910/7682/22
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнісон Груп»
до Акціонерного товариства «Українська залізниця»
про стягнення доходів за використання майна в розмірі 345592337,99 грн

Представники учасників справи:
від позивача: Захарченко Ю.О.;
від відповідача: Шукліна О.В..

ОБСТАВНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Юнісон Груп» (далі - позивач, товариство) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - відповідач, залізниця), в якому, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, просило суд:
- стягнути з відповідача доходи, які акумульовані на окремому рахунку філії «Рефрижираторна вагонна компанія» ПАТ «Українська залізниця», відкритому у відділенні АТ «Ощадбанк», в розмірі 345592337,99 грн;
- звільнити з-під арешту доходи, які акумульовані на окремому рахунку філії «Рефрижираторна вагонна компанія» ПАТ «Українська залізниця», відкритому у відділенні АТ «Ощадбанк», в розмірі 345592337,99 грн.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.01.2023 року у справі № 910/7682/22 (суддя Мудрий С.М.) частково задоволено вимоги позивача та стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнісон Груп» доходи, які з акумульовано на окремому рахунку філії «Рефрижираторна вагонна компанія» ПАТ «Українська залізниця», відкритому у відділенні АТ «Ощадбанк», в розмірі 345592337,99 грн, а також судовий збір у сумі 868350,00 грн. В іншій частині позову (звільнення з-під арешту доходів) суд відмовив.
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 21.09.2023 року апеляційну скаргу відповідача (щодо стягнення доходів за використання майна в розмірі 345592337,99 грн) залишено без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 24.01.2023 року у справі № 910/7682/22 в оскаржуваній частині - без змін.
Постановою Верховного Суду від 19.03.2024 року касаційну скаргу АТ «Українська залізниця» задоволено частково; рішення Господарського суду міста Києва від 24.01.2023 року (в оскаржуваній частині щодо стягнення доходів за використання майна в розмірі 345592337,99 грн) та постанову Північного апеляційного господарського суду від 21.09.2023 року у справі №910/7682/22 скасовано, а справу №910/7682/22 направлено на новий розгляд до місцевого господарського суду.
За результатами нового розгляду справи №910/7682/22, рішенням Господарського суду міста Києва від 31.07.2024 (суддя Ломака В.С.), залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 03.12.2024, у задоволенні позову (щодо стягнення доходів за використання майна в розмірі 345592337,99 грн) відмовлено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнісон Груп» на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» 1302525,00 грн витрат на подання апеляційної скарги та 1741662,00 грн витрат на подання касаційної скарги.
Постановою Верховного Суду від 26.06.2025 скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнісон Груп» задоволено частково, скасовано рішення Господарського суду міста Києва від 31.07.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.12.2024, а справу №910/7682/22 передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.07.2025 прийнято справу №910/7682/22 до провадження, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, запропоновано учасникам справи надати письмові пояснення у відповідності до приписів частини 5 статті 161 Господарського процесуального кодексу України щодо позовних вимог, з урахуванням висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 26.06.2025 року у справі №910/7682/22 та призначено підготовче засідання у справі на 26.08.2025.
21.08.2025 року до відділу діловодства суду через підсистему ЄСІКС «Електронний суд» від Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнісон Груп» надійшло клопотання про долучення доказів, в якому позивач просив суд долучити до матеріалів справи копію постанови детектива Національного антикорупційного бюро України від 19.12.2022 про закриття кримінального провадження №42014000000000521 та врахувати її при вирішенні спору.
26.08.2025 року до відділу діловодства суду через підсистему ЄСІКС «Електронний суд» від Акціонерного товариства «Українська залізниця» надійшли додаткові пояснення у справі, в яких відповідач в контексті висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 26.06.2025 у даній справі, вказав, що під час закриття кримінального провадження №42014000000000521, станом на 19.12.2022 норма ч. 4 ст. 132 КПК України, на яку здійснює посилання Верховний Суд, не набрала чинності, враховуючи означене, відповідач вважає, що позиція Верхового Суду у даній справі щодо наявності підстав для застосування вимог ч. 4 ст. 132 КПК України, яка встановлює скасування заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі, арешту, після закриття кримінального провадження, без необхідності окремого скасування застосованих заходів у процесуальному порядку, є неспроможною. Разом з тим, відповідач наголосив на відсутності підстав стверджувати про виникнення права довірчої власності між АТ «Українська залізниця» та ТОВ «Юнісон Груп», адже спірні правовідносини регулюються главою 83 Цивільного кодексу України, що підтверджено Верховним Судом у справі №910/4239/22. Крім того, у вказаних додаткових поясненнях відповідач повторно наголосив на основних доводах, які становлять зміст його заперечень проти позову.
У судовому засіданні 26.08.2025 суд, у відповідності до частини 4, 5 статті 233 Господарського процесуального кодексу України, постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про зобов`язання АТ «Українська залізниця» надати виписку по спірному банківському рахунку ( НОМЕР_1 ) з моменту його відкриття по дату подання позову та оголошення перерви до 16.09.2025.
Відповідно до ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема, є верховенство права, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, гласність і відкритість судового процесу, змагальність сторін.
Згідно статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Захищене статтею 6 Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) право на справедливий судовий розгляд передбачає право на змагальність провадження. Кожна сторона провадження має бути поінформована про подання та аргументи іншої сторони та отримувати нагоду коментувати чи спростовувати їх. Європейський суд з прав людини розглядає реалізацію принципу змагальності крізь призму забезпечення рівності прав учасників судового розгляду, тобто за цієї позиції сторони діють на одному рівні, під контролем відносно пасивного суду.
Звертаючись до усталеної практики Європейського суду з прав людини, слід зазначити, що принцип рівності сторін у процесі є лише одним з елементів більш широкого поняття справедливого судового розгляду, яке також включає фундаментальний принцип змагальності процесу (рішення Європейського суду з прав людини від 23.06.1993 у справі "Руіз-Матеос проти Іспанії").
Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні "справедливого балансу" між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (Dombo Beheer B. V. v. the Netherlands, рішення від 27 жовтня 1993р., серія A, N274, с. 19, §33 та Ankerl v. Switzerland, рішення від 23 жовтня 1996 р., Reports 1996-V, стор. 1567-68, §38).
Одним із складників справедливого судового розгляду в розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції є право на змагальне провадження; кожна сторона, в принципі, має отримати нагоду не лише бути поінформованою про будь-які докази, які потрібні для того, щоб виграти справу, але також має знати про всі докази чи подання, які представлені або зроблені в цілях впливу на думку суду, і коментувати їх та вимагати рівності щодо подання своїх доказів.
Суд має пересвідчитися, чи провадження в цілому, включаючи спосіб збирання доказів, було справедливим, як того вимагає пункт 1 статті 6 Конвенції.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.05.2021 у справі №912/2007/18.
Враховуючи вищевикладене, керуючись принципами господарського судочинства з урахуванням конвенційного права кожного на справедливий судовий розгляд, суд дійшов висновку про наявність підстав для зобов`язання АТ «Українська залізниця» надати виписку по спірному банківському рахунку ( НОМЕР_1 ) з моменту його відкриття по дату подання позову.
01.09.2025 року до відділу діловодства суду через підсистему ЄСІКС «Електронний суд» від Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнісон Груп» надійшло клопотання про долучення копій ухвали Печерського районного суду міста Києва від 14.07.2017 у справі №757/40448/17 (про арешт напіввагонів), ухвали Печерського районного суду міста Києва від 08.08.2017 (про передачу в управління Філії «Рефрижераторна вагонна компанія» АТ «Укрзалізниця»); ухвали Печерського районного суду міста Києва від 01.11.2019 у справі №757/57435/19 (про скасування арешту напіввагонів та управління); ухвали Вищого антикорупційного суду від 06.03.2020 у справі №991/1990/20 (про арешт напіввагонів та передачу їх в управління Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів).
12.09.2025 року до відділу діловодства суду через підсистему ЄСІКС «Електронний суд» від Акціонерного товариства «Українська залізниця» на виконання протокольної ухвали суду від 26.08.2025 року надійшла копія виписки про рахунку НОМЕР_1 , відкритому у відділенні АТ «Ощадбанк» за період від дати відкриття такого рахунку до 15.08.2022 року.
У судовому засіданні 26.09.2025, виходячи з того, що судом здійснено усі необхідні та достатні дії для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті, суд, у відповідності до частини 4, 5 статті 233 Господарського процесуального кодексу України, постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи для розгляду по суті.
17.10.2025 року до відділу діловодства суду через підсистему ЄСІКС «Електронний суд» від Акціонерного товариства «Українська залізниця» надійшли додаткові пояснення у справі, в яких відповідач повторно наголосив на неможливості застосування положень ч. 4 ст. 132 КПК України у питанні щодо зняття арешту суду у зв?язку із закриттям кримінального провадження. Поряд з тим, відповідач наголосив на тому, що між сторонами виникли кондикційні правовідносини у яких належним нормативно-правовим обґрунтуванням є положення статті 1212 та 1214 ЦК України, а не стаття 189 ЦК України, яка на відміну від статей 1212 та 1214 ЦК України є декларативною та визначає лише принцип правового взаємозв`язку власника речі, плодів та доходів, отриманих від такої речі.
17.10.2025 року до відділу діловодства суду через підсистему ЄСІКС «Електронний суд» від Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнісон Груп» надійшли додаткові пояснення, в яких позивач повторно вказав, що кошти, які просить стягнути є доходами від використання належних позивачу напіввагонів, а тому підпадають під регулювання статті 189 Цивільного кодексу України. Позивач наголосив, що оскільки суть заявленого позову зводиться до повернення коштів, які за своєю суттю та змістом є майном власника, то у даному випадку положення статті 1214 ЦК України не підлягають застосуванню, адже остання регулює випадки компенсації або відшкодування вартості. Крім того, позивач заперечив посилання відповідача на справу №910/4239/22, оскільки вказана справа має інший предмет позову та іншу правову природу вимог та стосувалась стягнення упущеної вигоди, тобто очікуваного, але неотриманого доходу після скасування арешту вагонів, водночас предметом даної справи є повернення реально існуючих коштів, які знаходяться на спеціальному рахунку відповідача відкритому в АТ «Ощадбанк».
24.10.2025 року до відділу діловодства суду через підсистему ЄСІКС «Електронний суд» від Акціонерного товариства «Українська залізниця» надійшли додаткові пояснення, у яких відповідач акцентував увагу на тому, що розгляд справи Верховним Судом на другому колі розгляду здійснювався виключно в межах вимоги ТОВ «Юнісон Груп» про стягнення з АТ «Українська залізниця» грошових коштів, тоді як друга вимога звільнення з-під арешту коштів не входила до предмету оскарження ні в суді апеляційної інстанції, ні під час розгляду справи Верховним Судом, а тому відсутні підстави для розгляду вказаної вимоги під час нового розгляду даної справи.
07.04.2026 року до відділу діловодства суду через підсистему ЄСІКС «Електронний суд» від Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнісон Груп» надійшло клопотання, в якому позивач просив долучити до матеріалів справи копію ухвали Вищого антикорупційного суду від 17.03.2026 у справі №991/1670/26 про відмову в задоволенні клопотання ТОВ «Юнісон Груп» про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №42014000000000521 від 18.06.2014.
21.04.2026 року до відділу діловодства суду через підсистему ЄСІКС «Електронний суд» від Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнісон Груп» надійшли додаткові пояснення, в яких позивач окрім раніше викладених у заявах по суті та поясненнях доводів вказав на те, що у даній справі стаття 189 ЦК України підлягає застосуванню не абстрактно, а безпосередньо до встановлених обставин, оскільки спірні кошти є доходом, який принесла річ; джерелом цього доходу були напіввагони, право власності на які належить ТОВ «Юнісон Груп»; спеціального договору чи норми закону, що передавали б право на цей дохід АТ «Укрзалізниця», не встановлено; сам дохід не втрачено, а збережено на окремому рахунку, за таких умов правова логіка статті 189 ЦК України веде до висновку, що спірні кошти слідують за правом власності на напіввагони і належать їх власнику, а не особі, яка тимчасово здійснювала управління або фактичне користування цим майном. Передача напіввагонів у тимчасове управління в межах кримінального провадження не створила у АТ «Укрзалізниця» права власності ні на самі напіввагони, ні на чистий дохід від їх використання, а тому, за відсутності спеціального договору або прямої норми закону, які б передавали відповідачу право на такий дохід, спірні кошти відповідно до статті 189 ЦК України належать власнику речі.
27.04.2026 року до відділу діловодства суду через підсистему ЄСІКС «Електронний суд» від Акціонерного товариства «Українська залізниця» надійшли додаткові пояснення, у яких відповідач наголосив, що стягнення з нього грошових коштів, які є предметом спору зумовить незаконне втручання у право власності товариства шляхом позбавлення законного власника коштів, отриманих ним як доходи від користування майном на законній правовій підставі під час здійснення господарської діяльності, крім того задоволення позову зумовить і позбавлення АТ «Українська залізниця» будь-якої можливості здійснити судовий захист власних майнових прав та інтересів в частині права власності на доходи, отримані під час реалізації законного права користування майном, чим створить як суттєвий процесуальний дисбаланс, так і у повній мірі нівелюватиме для відповідача право на судовий захист, яке задекларовано Конституцією України, як невідчужуване та непорушне.
28.04.2026 року до відділу діловодства суду через підсистему ЄСІКС «Електронний суд» від Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнісон Груп» надійшли додаткові пояснення, в яких позивач вказав, що спроба АТ « Українська залізниця» ототожнити весь залишок коштів на спірному рахунку, як власний дохід, є юридично і фактично необґрунтованою, оскільки тимчасовий користувач не може, з одного боку, повністю компенсувати свої витрати за рахунок доходу від використання чужого майна, а з іншого - після цього ще й претендувати на весь залишок коштів як на власний самостійний актив, така конструкція означала б не компенсацію витрат і не правомірне здійснення управління, а фактичне збагачення за рахунок майна іншої особи. Позивач наголосив, що напіввагони ТОВ «Юнісон Груп» були джерелом надходження спірних коштів, а окремий рахунок був створений саме для акумулювання доходів від їх комерційного використання, водночас витрати, пов`язані з їх експлуатацією, ремонтом, адмініструванням та організацією перевезень, вже були покриті з цих самих коштів, за таких умов залишок, який зберігся на рахунку, не може розглядатися інакше як актив, походження якого безпосередньо пов?язане з використанням майна позивача та який не був поглинутий витратами відповідача. При цьому, сам механізм, обраний стороною обвинувачення, був спрямований не на передання АТ «Українська залізниця» остаточного права на дохід, а на збереження цього доходу до моменту, коли стане зрозуміло, чи матиме держава правові підстави на подальше утримання активу, а оскільки таких підстав у підсумку не залишилось, а витрати АТ «Укрзалізниця», пов`язані з управлінням, експлуатацією та організацією перевезень, уже були компенсовані за рахунок коштів від використання напіввагонів ТОВ «Юнісон Груп», збережений актив не може бути перетворений на власність тимчасового користувача, тому за відсутності правового титулу на спірний залишок коштів його подальше утримання АТ «Укрзалізниця» означає фактичне збагачення відповідача внаслідок використання майна ТОВ «Юнісон Груп».
Під час розгляду справи по суті, у відповідності до приписів статті 216 Господарського процесуального кодексу України, оголошувались перерви, зокрема, до 07.05.2026.
У судовому засіданні 07.05.2026 представник позивача позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, у свою чергу, представник відповідача проти позову заперечив, просив відмовити в його задоволенні.
На виконання вимог ст. 223 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.
У судовому засіданні 07.05.2026 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.
Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується учасниками справи, Товариство з обмеженою відповідальністю «Юнісон Груп» є власником 1000 залізничних напіввагонів.
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 14.07.2017 у справі № 757/40448/17-к задоволено клопотання групи прокурорів Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України за підписом Миргородської О.М. про арешт майна у кримінальному провадженні № 42016000000003536 та накладено арешт на майно ТОВ «Юнісон Груп», зокрема, на 1000 залізничних напіввагонів за номерами, зазначеними в ухвалі, шляхом заборони розпоряджатися або користуватися вказаним майном.
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 08.08.2017 у справі № 757/45795/17-к задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України Опанасенка В.І., визначено порядок зберігання речових доказів у кримінальному провадженні шляхом визначення порядку виконання ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 14.07.2017 про арешт майна, а саме передано 1000 залізничних напіввагонів в управління та користування Філії «Рефрижераторна вагонна компанія» ПАТ «Українська залізниця» та надано Філії «Рефрижераторна вагонна компанія» право комерційного використання 1000 залізничних напіввагонів, з можливістю їх передання в оренду та оперативне управління третім особам. Зобов`язано ПАТ « Українська залізниця» в автоматизованому банку даних парку вантажних вагонів визначити приналежність зазначених вагонів до Філії «Рефрижераторна вагонна компанія» ПАТ «Українська залізниця» на час дії арешту, накладеного на майно ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 14.07.2017.
14.08.2017 року ПАТ «Укрзалізниця» прийнято рішення № Ц-59/653-2017 про виконання ухвали Печерського районного суду міста Києва від 08.08.2017 у справі № 757/45795/17-к, яким ухвалено: прийняти в управління на праві комерційного використання вагони відповідно до переліку, зазначеного в ухвалі, з можливістю їх передання в оренду та оперативне управління третім особам; забезпечити внесення до Автоматизованого банку даних парку вантажних вагонів інформацію про зміну приналежності вагонів відповідно до переліку, зазначеного в ухвалі, до філії «РВК» на час дії арешту, накладеного на майно ухвалою Печерського районного суду міста Києві від 14.07.2017; організувати на станціях дислокації вагонів їх огляд щодо технічного стану, з оформленням актів приймання-передачі; обмежити полігон курсування вагонів, виключивши з нього залізниці країн СНД та Балтії; філії «РВК» забезпечити ефективне використання вагонів для цього включити до Автоматизованого банку даних парку вантажних вагонів ознаку РВК на вагони відповідно до переліку, зазначеного в ухвалі; філії «РВК» забезпечити окремий облік доходних надходжень, облік витрат, пов`язаних з їх утриманням, а також відкрити окремий банківський рахунок для зарахування виручки від використання зазначених вагонів та забезпечити накопичення коштів із правом їх використання на проведення ремонтів та здійснення інших витрат, пов`язаних з утриманням цих вагонів.
На підставі рішення правління АТ «Укрзалізниця» Філією «Рефрижераторна вагонна компанія» у відділенні АТ «Ощадбанк» відкрито окремий рахунок ( НОМЕР_1 ) для зарахування виручки від використання напіввагонів ТОВ «Юнісон Груп» та забезпечення накопичення коштів.
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду від 01.11.2019 у справі №757/57435/19-к скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 14.07.2017 у справі № 757/40448/17-к, а саме: залізничних вагонів за номерами, зазначеними в ухвалі суду, та скасовано встановлений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва вiд 08.08.2017 у справі № 757/45795/17-к порядок зберігання речових доказів у кримінальному проваджені шляхом визначення порядку виконання ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 14.07.2017 про арешт майна у кримінальному провадженні № 757/40448/17-к у вигляді передачі в управління та користування Філії «Рефрижераторна вагонна компанія ПАТ «Укрзалізниця», належних ТОВ «Юнісон Груп», залізничних вагонів за номерами згідно з переліком, зазначеним в ухвалі суду та зобов`язано АТ «Укрзалізниця» визначити в автоматизованому банку даних парку вантажних вагонів приналежність зазначених залізничних напіввагонів до ТОВ «Юнісон Груп».
Листами від 28.02.2020 № Ц-2-80/375-20 та від 02.03.2020 року № Ц-2-801-384-20 відповідач звернувся до Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Офісу Генерального прокурора України та Національного антикорупційного бюро України, відповідно, для визначення зворотного порядку передачі 1000 напіввагонів органу досудового розслідування.
Ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду України від 06.03.2020 у справі № 991/1990/20 накладено арешт на майно, яке перебуває у власності ТОВ «Юнісон Груп» (код ЄДРПОУ 37545528), шляхом заборони на відчуження, розпорядження та користування майном, а саме залізничними напіввагонами за номерами згідно з переліком, зазначеним в ухвалі (1000 залізничних напіввагонів); передано Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, у порядку та на умовах, визначених Законом України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів» майно, належне ТОВ «Юнісон Груп» (код ЄДРПОУ 37545528), а саме - визначені залізничні напіввагони, для здійснення заходів з управління таким майном з метою забезпечення його збереження та збереження його економічної вартості.
Листом від 10.03.2020 № 16/1/2-19651-19 Спеціалізована антикорупційна прокуратура Офісу Генерального прокурора України повідомила Залізницю про повторний арешт напіввагонів, які перебувають у власності позивача, та передачу їх в управління до АРМА.
Листами від 23.03.2020 № ЦЦО-13/209 та від 23.03.2020 № ЦЦО-13/210 Залізниця звернулася до Національного антикорупційного бюро України та Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Офісу Генерального прокурора України з проханням поінформувати про зворотній порядок передачі речових доказів у вигляді 1 000 залізничних напіввагонів, що належать ТОВ «Юнісон Груп», а також про дату, час, місце та посадову особу, яка здійснюватиме приймання цього арештованого майна. Крім того, у наведених листах відповідач зазначив, що він підготував відповідні акти приймання-передачі із зазначенням технічного стану 983 напіввагонів, які є речовими доказами у кримінальному провадженні від 18.06.2014 № 42014000000000521.
Листом від 07.04.2020 № 0432-142/13078 Національне антикорупційне бюро України повідомило відповідача про час і місце підписання актів прийому-передачі 1 000 напіввагонів, а саме - 09.04.2020 року.
09.04.2020 року АТ «Українська залізниця» в особі філії «Рефрижираторна вагонна компанія» відповідно до ухвали Печерського районного суду міста Києва від 01.11.2019 у справі № 757/57435/19-к та на виконання ухвали Вищого антикорупційного суду від 06.03.2020 у справі № 991/1990/20 передала, а прокурор Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Офісу Генерального прокурора прийняв залізничні напіввагони у придатному технічному стані для експлуатації (зі складанням актів приймання-передачі), всього вагонів - 1000 одиниць, що підтверджується актом від 09.04.2020 приймання-передачі арештованого майна у кримінальному провадженні № 42014000000000521 від 18.06.2014.
У цьому акті також вказано, що на території України, окрім тимчасово окупованих територій Автономної Республіки Крим, Донецької та Луганської областей, на момент підписання означеного акта знаходяться 983 залізничних напіввагони. Залізничні напіввагони у кількості 17 штук, а саме: 60167368, 61117982, 61236881, 61480430, 61482543, 61489274, 61489373, 61495503, 61470217, 61119988, 61236659, 61495180, 61495230, 61495321. 61495651, 61238440, 61289765, на момент підписання цього акта знаходяться за межами України, окрім тимчасово окупованих територій Автономної Республіки Крим, Донецької та Луганської областей, у зв`язку з чим можливість фактичної їх передачі відсутня, тому вказані напіввагони фактично не передавались.
Ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 06.05.2020 у справі № 991/3549/20 накладено арешт шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування на грошові кошти, які знаходяться на окремому рахунку ( НОМЕР_1 ), відкритому у відділенні АТ «Ощадбанк» Філією «Рефрижераторна вагонна компанія» ПАТ «Укрзалізниця».
Постановою старшого прокурора групи прокурорів у кримінальному провадженні, прокурором другого відділу управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва у суді Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Офісу Генерального прокурора від 29.04.2021 кримінальне провадження № 42014000000000521 від 18.06.2014 закрито на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанням можливості їх отримати.
13.08.2021 року виконувачем обов`язків Генерального прокурора рішення прокурора Спеціалізованої антикорупційної прокуратури від 29.04.2021 про закриття кримінального провадження № 42014000000000521 щодо підозрюваних скасовано.
Ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 12.05.2021 у справі № 991/3133/21 скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 06.03.2020 у справі № 991/1990/20 на майно, яке перебуває у власності ТОВ «Юнісон Груп», а саме: 1000 напіввагонів за номерами, наведеними у вказаній ухвалі. Скасовано порядок зберігання майна, що належить ТОВ «Юнісон Груп», шляхом скасування передачі в управління Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів 1000 напіввагонів з номерами, зазначеними в ухвалі.
Ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 19.07.2021 у справі № 991/4672/21 відмовлено у задоволенні клопотання ТОВ «Юнісон груп» про скасування арешту майна, який був накладений ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 06.05.2020 у справі № 991/3549/20, а саме на грошові кошти, які знаходяться на окремому рахунку, відкритому у відділенні АТ «Ощадбанк» Філією «Рефрижераторна вагонна компанія» ПАТ «Укрзалізниця».
При цьому, відповідно до Інформації щодо доходів, отриманих від комерційного використання філією «Рефрижераторна вагонна компанія» АТ «Укрзалізниця» залізничних напіввагонів, які належать ТОВ «Юнісон Груп» за період з 08.08.2017 по 25.02.2020 від 17.11.2022, наданої відповідачем, за період з 08.08.2017 по 25.02.2020 філією «Рефрижераторна вагонна компанія» АТ «Укрзалізниця», відповідно до укладених договорів про надання послуг з організації перевезень вантажів у власних напіввагонах під управлінням філії «Рефрижераторна вагонна компанія» надано послуг контрагентам на суму 824 084 404,32 грн (без ПДВ). Для організації процесу перевезення вантажів у напіввагонах та підтримання їх у робочому стані філією «Рефрижераторна вагонна компанія» АТ «Укрзалізниця» за відповідний період понесено витрати на суму 550901131,78 грн, в тому числі: 522255755,70 грн тариф за перевезення завантажених та порожніх напіввагонів, знаходження вагонів на коліях станцій, переадресовка вагонів та інше; 30645376,08 грн - витрати на планові ремонти.
За результатом роботи філії «Рефрижераторна вагонна компанія» АТ «Укрзалізниця» на прибуток, отриманий від даного виду діяльності, нараховано та сплачено до Державного бюджету України податок на прибуток підприємства на суму 49 172 989,06 грн; філія «Рефрижераторна вагонна компанія» АТ «Укрзалізниця» отримала від комерційного використання залізничних напіввагонів, які належать ТОВ «Юнісон Груп» за період з 08.08.2017 по 25.02.2020 чистий дохід на суму 224010283,48 грн.
Згідно наданої АТ «Ощадбанк» інформації та документів станом на 01.11.2022 залишок коштів на відкритому рахунку становить 345592337,99 грн.
Постановою старшого прокурора групи прокурорів у кримінальному провадженні, прокурора другого відділу управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва у суді Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Офісу Генерального прокурора від 16.09.2021 кримінальне провадження № 42014000000000521 від 18.06.2014 щодо підозрюваних ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 225, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 209 КК України; ОСОБА_2 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 225, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 209 КК України; ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 225 , ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 209 КК України; ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 225, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 209 КК України; ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 225 , ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 209 КК України закрито у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанням можливості їх отримати, тобто на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України. Цією постановою арешт, накладений з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, скасовано, а також вказано, що питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів у цьому кримінальному провадженні за наявності підстав має бути вирішено ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно зі статтями 171-174 КПК України.
Постановою детектива другого відділу детективів Третього підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України від 19.12.2022 кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №42014000000000521 від 18.06.2014 закрито у зв?язку з встановленням відсутності в діянні ознак складу кримінальних правопорушень підслідних детективам Національного антикорупційного бюро України. Постановлено відомості про прийняте рішення внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а копію цієї постанови направити прокурору.
Ухвалою Вищого антикорупційного суду від 15.11.2023 у справі № 991/9460/23 відмовлено ТОВ «Юнісон груп» в задоволенні клопотання про скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 06.05.2020 у справі №991/3549/20 у кримінальному провадженні № 42014000000000521 від 18.06.2014, на кошти, які знаходяться на окремому рахунку НОМЕР_1 , відкритому у відділенні АТ «Ощадбанк» Філією «Рефрижераторна вагонна компанія» ПАТ «Укрзалізниця».
Ухвалою Вищого антикорупційного суду від 17.03.2026 у справі №991/1670/26 відмовлено ТОВ «Юнісон груп» в задоволенні клопотання про скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 06.05.2020 у справі № 991/3549/20 у кримінальному провадженні № 42014000000000521 від 18.06.2014, на кошти, які знаходяться на окремому рахунку НОМЕР_1 , відкритому у відділенні АТ «Ощадбанк» Філією «Рефрижераторна вагонна компанія» ПАТ «Укрзалізниця».
При цьому, обґрунтовуючи пред`явлені вимоги про стягнення із залізниці доходів у розмірі 345592337,99 грн, що акумульовані на відкритому у відділенні АТ "Ощадбанк" окремому рахунку філії "Рефрижираторна вагонна компанія" Залізниці (які, з урахуванням набрання законної сили рішенням Господарського суду міста Києва в даній справі в частині відмови у задоволенні вимоги Товариства про звільнення спірних доходів з-під арешту, наразі становлять предмет спору в даній справі), позивач посилався на те, що згідно з Інформацією від 17.11.2022 року щодо доходів, отриманих від комерційного використання філією "Рефрижераторна вагонна компанія" відповідача залізничних напіввагонів, які належать товариству, за період з 08.08.2017 року по 25.02.2020 року, відповідно до укладених договорів про надання послуг з організації перевезень вантажів у власних напіввагонах під управлінням філії "Рефрижираторна вагонна компанія" надано послуг контрагентам на суму 824084404,32 грн (без ПДВ). Для організації процесу перевезення вантажів у напіввагонах та підтримання їх у робочому стані означеною філією за відповідний період понесено витрати на суму 550901131,78 грн, у тому числі: 522255755,70 грн - тариф за перевезення завантажених та порожніх напіввагонів, знаходження вагонів на коліях станцій, переадресація вагонів та інше; 30645376,08 грн - витрати на планові ремонти.
За результатом роботи філії «Рефрижираторна вагонна компанія» відповідача на прибуток, отриманий від даного виду діяльності, нараховано та сплачено до Державного бюджету України податок на прибуток підприємства на суму 49172989,06 грн.; філія «Рефрижираторна вагонна компанія» Залізниці отримала від комерційного використання залізничних напіввагонів, які належать товариству, за період з 08.08.2017 року по 25.02.2020 року чистий дохід на суму 224010283,48 грн (а за період з 26.02.2020 року по 09.04.2020 року - 478807,35 грн). Разом із тим, згідно з наданою АТ "Ощадбанк" інформацією та документами, станом на 01.11.2022 року залишок коштів на відкритому рахунку становить 345592337,99 грн.
З огляду на викладені обставини, зважаючи на відсутність будь-яких кримінально-процесуальних обмежень щодо належних товариству 1000 напіввагонів, а також враховуючи те, що отримані відповідачем від користування означеними напіввагонами доходи в розмірі 345592337,99 грн (з урахуванням нарахованих по 01.11.2022 року відсотків) належать позивачу як власнику цього майна, позивач просив суд стягнути з відповідача 345592337,99 грн доходів, з акумульованих на відкритому у відділенні АТ «Ощадбанк» окремому рахунку філії «Рефрижираторна вагонна компанія» Залізниці.
Справа №910/7682/22 розглядалась неодноразово.
Так, рішенням Господарського суду міста Києва від 24.01.2023 року у справі № 910/7682/22 частково задоволено вимоги позивача та стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнісон Груп» доходи, які з акумульовано на окремому рахунку філії «Рефрижираторна вагонна компанія» ПАТ «Українська залізниця», відкритому у відділенні АТ «Ощадбанк», в розмірі 345592337,99 грн, а також судовий збір у сумі 868350,00 грн. В іншій частині позову (звільнення з-під арешту доходів) відмовлено.
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 21.09.2023 року апеляційну скаргу відповідача (щодо стягнення доходів за використання майна в розмірі 345592337,99 грн) залишено без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 24.01.2023 року у справі № 910/7682/22 в оскаржуваній частині - без змін.
Постановою Верховного Суду від 19.03.2024 року касаційну скаргу АТ «Українська залізниця» задоволено частково; рішення Господарського суду міста Києва від 24.01.2023 року (в оскаржуваній частині щодо стягнення доходів за використання майна в розмірі 345592337,99 грн) та постанову Північного апеляційного господарського суду від 21.09.2023 року у справі №910/7682/22 скасовано, а справу №910/7682/22 направлено на новий розгляд до місцевого господарського суду.
За результатами нового розгляду справи №910/7682/22, рішенням Господарського суду міста Києва від 31.07.2024, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 03.12.2024, у задоволенні позову (щодо стягнення доходів за використання майна в розмірі 345592337,99 грн) відмовлено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнісон Груп» на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» 1302525,00 грн витрат на подання апеляційної скарги та 1741662,00 грн витрат на подання касаційної скарги.
Постановою Верховного Суду від 26.06.2025 касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнісон Груп» задоволено частково, скасовано рішення Господарського суду міста Києва від 31.07.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.12.2024, а справу №910/7682/22 передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва, з посиланням на те, що під час нового розгляду суду необхідно встановити наявність факту закриття чи напроти - існування кримінального провадження №42014000000000521 (а отже і з`ясування припинення чи існування арешту спірних коштів), що є необхідним для ухвалення судом рішення, яке б відповідало всім вимогам ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, тобто для правильного вирішення справи судом.
Верховний Суд також наголосив, що у разі закриття слідчим, прокурором кримінального провадження в порядку, передбаченому КПК, заходи забезпечення кримінального провадження, серед яких і арешт майна, припиняють свою дію в силу прямої вказівки ч. 4 ст. 132 КПК, при цьому ухвала слідчого судді про скасування арешту майна або відмову у його скасуванні, постановлена після закриття кримінального провадження, не передбачена кримінальними процесуальними нормами.
Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, з урахуванням вказівок Верховного Суду, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Положення глави 83 Цивільного кодексу України "Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави" застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Зокрема, мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, передбачених нормами статті 11 Цивільного кодексу України.
У випадку, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення глави 83 Цивільного кодексу України можуть бути застосована тільки після того, як така правова підстава у встановленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.
При цьому, оскільки безпідставним було саме набуття (збереження) відповідного майна, безпідставним є також отримання доходів і плодів від нього.
Водночас, для запобігання безпідставному збагаченню потерпілого необхідно також враховувати ті необхідні витрати, які відповідний набувач майна мав зробити для зберігання та утримання відповідного майна в належному стані, без яких неможливе звичайне використання майна. Обов`язок доказування розміру таких витрат, відповідно, покладається на набувача.
Суд зазначає, що вжиття заходів з управління арештованим майном спрямоване на захист інтересів добросовісних власників майна, оскільки гарантує їм збереження його вартості, а також дає можливість збільшити цю вартість, тим самим компенсуються всі негативні наслідки застосування такого арешту. Водночас здійснення такого управління не може покладатися на третіх осіб без урахування компенсації їх витрат, пов`язаних із управлінням арештованим майном.
Наведене корелюється з положеннями статті 1212 та частини 1 статті 1214 Цивільного кодексу України.
У той же час, на переконання суду, важливим чинником, який впливає на можливість отримання доходів і плодів, які були одержані з майна переданого в управління, і підстава передачі якого щодо такого майна згодом відпала, є встановлення форми набуття такого майна та контексту правовідносин, що зумовили набуття особою відповідного майна.
Суд виходить із того, що вирішальне значення для оцінки можливості одержання доходів і плодів від майна, переданого в управління, у випадку, коли правова підстава такої передачі згодом втратила чинність та/або відпала, має не лише сам факт припинення цієї підстави, а й природа первісного набуття відповідного майна.
Разом з тим, чи не ключовим у такому випадку є контекст правовідносин, у межах яких особа набула це майно, адже саме він визначає юридичну кваліфікацію подальшого володіння та користування ним. 
У сукупності такі обставини формують підґрунтя для встановлення правового режиму доходів і плодів, отриманих від такого майна, а відтак для вирішення питання про їх належність, повернення чи інше правове врегулювання.
Так, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Особливим видом права власності є право довірчої власності, яке виникає внаслідок закону або договору (стаття 316 Цивільного кодексу України).
Відповідно до статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Суб`єктами права власності є Український народ та інші учасники цивільних відносин, визначені статтею 2 цього Кодексу. Усі суб`єкти права власності є рівними перед законом (стаття 318 Цивільного кодексу України).
Згідно статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.
Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує.
Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.
Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Особливості здійснення права власності на культурні цінності встановлюються законом.
Стаття 321 Цивільного кодексу України встановлює, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.
Відповідно до статті 325 Цивільного кодексу України суб`єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. Склад, кількість та вартість майна, яке може бути у власності фізичних та юридичних осіб, не є обмеженими. Законом може бути встановлено обмеження розміру земельної ділянки, яка може бути у власності фізичної та юридичної особи.
Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки (стаття 179 Цивільного кодексу України).
Згідно статті 181 Цивільного кодексу України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Режим нерухомої речі може бути поширений законом на повітряні та морські судна, судна внутрішнього плавання, космічні об`єкти, а також інші речі, права на які підлягають державній реєстрації. Рухомими речами є речі, які можна вільно переміщувати у просторі.
Відповідно до статті 189 Цивільного кодексу України продукцією, плодами та доходами є все те, що виробляється, добувається, одержується з речі або приноситься річчю. Продукція, плоди та доходи належать власникові речі, якщо інше не встановлено договором або законом.
Предметом даного спору (з урахуванням перегляду попередніх судових рішень у касаційному порядку) є питання наявності або відсутності правових підстав для стягнення арештованих коштів на користь позивача.
Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 14.07.2017 року (справа №757/40448/17-к) в рамках кримінального провадження №42016000000003536 від 18.11.2016 накладено арешт на майно ТОВ "Юнісон Груп", а саме на 1000 залізничних напіввагонів, шляхом заборони розпоряджатися або користуватися таким майном.
08.08.2017 року ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва (справа №757/45795/17) задоволено клопотання слідчого про передачу 1000 залізничних напіввагонів в управління та користування Філії "Рефрижераторна вагонна компанія" ПАТ "Укрзалізниця", з правом комерційного використання зазначених вагонів, що належать ТОВ "Юнісон Груп".
14.08.2017 року АТ "Укрзалізниця" прийнято рішення №Ц-59/653-2017 про виконання ухвали суду від 08.08.2017 у справі №757/45795/17-к. На підставі рішення правління АТ "Укрзалізниця", Філією "Рефрижераторна вагонна компанія" у відділенні AT "Ощадбанк" відкрито окремий рахунок для зарахування виручки від використання напіввагонів ТОВ "Юнісон Груп" та забезпечення накопичення коштів.
01.11.2019 року ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва у справі №757/57435/19-к скасовано арешт, накладений ухвалою від 14.07.2017 у справі №757/40448/17-к на залізничні вагони та скасовано встановлений ухвалою від 08.08.2017 порядок зберігання речових доказів у кримінальному проваджені.
Однак, 06.03.2020 року ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду України у справі №991/1990/20 накладено арешт на майно, яке перебуває у власності ТОВ "Юнісон Груп" (код ЄДРПОУ 37545528), шляхом заборони на відчуження, розпорядження та користування майном, а саме залізничними напіввагонами (1000 залізничних напіввагонів); передано Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів майно, а саме належні ТОВ "Юнісон Груп" визначені залізничні вагони, для здійснення заходів з управління таким майном, з метою забезпечення його збереження та збереження його економічної вартості.
09.04.2020 року АТ "Укрзалізниця" в особі Філії "Рефрижераторна вагонна компанія" відповідно до ухвали Печерського районного суду міста Києва від 01.11.2019 у справі №757/57435/19-к та на виконання ухвали Вищого антикорупційного суду від 06.03.2020 у справі №991/1990/20 передало, а прокурор Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Офісу Генерального прокурора прийняв залізничні напіввагони у придатному технічному стані для експлуатації (зі складанням актів приймання-передачі), всього вагонів 1000, що підтверджується актом від 09.04.2020 приймання-передачі арештованого майна у кримінальному проваджені №42014000000000521 від 18.06.2014.
06.05.2020 року ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду України (справа №991/3549/20) накладено арешт шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування на грошові кошти, які знаходяться на окремому рахунку, відкритому у відділенні АТ "Ощадбанк" Філією "Рефрижераторна вагонна компанія" АТ "Укрзалізниця".
Зі змісту ухвали вбачається, що суд, накладаючи арешт на грошові кошти, які знаходяться на окремому рахунку, відкритому у відділенні АТ "Ощадбанк" Філією "Рефрижераторна вагонна компанія" АТ "Укрзалізниця", виходив з того, що у судовому засіданні детективом доведено та документально підтверджено наданими суду матеріалами, що позивача у даній справі було створено та залучено ОСОБА_1 (підозрюваний у кримінальному проваджені №42014000000000521 від 18.06.2014) для участі у злочинній організації, і за час своєї господарської діяльності товариство набуло у власність майно за рахунок коштів, одержаних у результаті легалізації доходів, отриманих злочинним шляхом злочинною організацією, та в подальшому, набуте майно, використовувалося товариством для отримання доходів. Саме такими доходами і є грошові кошти, на які детектив просив накласти арешт. За таких обставин слідчий суддя прийшов до висновку, що до грошових коштів, які отримані в результаті використання майна ТОВ «Юнісон Груп» та перебувають на окремому рахунку № НОМЕР_1 , відкритому Філією «Рефрижераторна вагонна компанія» ПАТ «Укрзалізниця» у відділенні АТ «Ощадбанк» може були застосована спеціальна конфіскація, а тому, з метою забезпечення реальності виконання можливого вироку, є доцільним накладення арешту на грошові кошти, що перебувають на окремому рахунку НОМЕР_1 , відкритому у відділенні АТ «Ощадбанк» Філією «Рефрижераторна вагонна компанія» ПАТ «Укрзалізниця».
Ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 19.07.2021 у справі №991/4672/21 відмовлено у задоволенні клопотання ТОВ «Юнісон груп» про скасування арешту майна, який був накладений ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 06.05.2020 у справі № 991/3549/20, а саме на грошові кошти, які знаходяться на окремому рахунку, відкритому у відділенні АТ «Ощадбанк» Філією «Рефрижераторна вагонна компанія» ПАТ «Укрзалізниця».
Відмовляючи у задоволенні клопотання ТОВ «Юнісон Груп» про скасування арешту майна, який був накладений ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 06.05.2020 у справі № 991/3549/20, суд виходив з того, що на 1000 залізничних напіввагонів, належних ТОВ «Юнісон Груп» накладено арешт та передано в управління і користування Філії «Рефрижераторна вагонна компанія» ПАТ «Укрзалізниця» з правом комерційного використання вказаних вагонів з можливістю їх передавання в оренду та оперативне управління третім особам. На підставі рішення правління ПАТ «Укрзалізниця», Філією «Рефрижераторна вагонна компанія» ПАТ «Укрзалізниця» у відділенні АТ «Ощадбанк» відкрито окремий рахунок № НОМЕР_1 для зарахування виручки від використання даних вагонів та забезпечення накопичення коштів із правом їх використання на проведення ремонтів та здійснення інших витрат, пов?язаних із утриманням арештованих вагонів. Арешт на грошові кошти накладено з метою забезпечення спеціальної конфіскації (ст. 170 КПК України), оскільки грошові кошти, які знаходяться на вказаному рахунку, були отримані від використання майна, набутого в результаті легалізації грошових коштів, отриманих злочинним шляхом.
Ухвалою Вищого антикорупційного суду від 15.11.2023 у справі № 991/9460/23 відмовлено ТОВ «Юнісон Груп» у задоволенні клопотання про скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 06.05.2020 у справі №991/3549/20 у кримінальному провадженні № 42014000000000521 від 18.06.2014, на кошти, які знаходяться на окремому рахунку НОМЕР_1 , відкритому у відділенні АТ «Ощадбанк» Філією «Рефрижераторна вагонна компанія» ПАТ «Укрзалізниця».
Приймаючи судове рішення про відмову в задоволенні клопотання ТОВ «Юнісон Груп» про скасування арешту накладеного ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 06.05.2020 у справі № 991/3549/20 у кримінальному провадженні № 42014000000000521 від 18.06.2014, слідчий суддя, за результатом судового розгляду клопотання, прийшов до висновку про передчасність скасування арешту із грошових коштів, які знаходяться на окремому рахунку НОМЕР_1 , відкритому у відділенні АТ «Ощадбанк» Філією «Рефрижераторна вагонна компанія» АТ «Укрзалізниця», з огляду на відсутність підстав, визначених ст. 174 КПК України, для скасування арешту майна слідчим суддею та необхідності у отриманні кінцевих судових рішень у господарських справах №910/4239/22 та №910/7682/22.
Ухвалою Вищого антикорупційного суду від 17.03.2026 у справі №991/1670/26 відмовлено ТОВ «Юнісон Груп» в задоволенні клопотання про скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 06.05.2020 у справі №991/3549/20 у кримінальному провадженні № 42014000000000521 від 18.06.2014, на кошти, які знаходяться на окремому рахунку НОМЕР_1 , відкритому у відділенні АТ «Ощадбанк» Філією «Рефрижераторна вагонна компанія» ПАТ «Укрзалізниця».
З мотивів наведеної вище ухвали вбачається, що в ухвалі слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 06.05.2020 у справі № 991/3549/20 у кримінальному провадженні № 42014000000000521 від 18.06.2014, вказано, що право власності на вищезазначені кошти є спірним, оскільки вони є доходом від комерційного користування Філією 1000 вагонами ТОВ «Юнісон Груп» та, на думку сторони обвинувачення, фактично є доходом, отриманим від майна, набутого в результаті легалізації (відмивання) доходів (грошових коштів), одержаних злочинним шляхом злочинною організацією, в тому числі і за допомогою ТОВ «Юнісон Груп», а враховуючи, що постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.02.2021 (справа №910/11594/19) касаційну скаргу АТ «Укрзалізниця» в особі Філії задоволено, скасовано постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.09.2020 та рішення Господарського суду міста Києва від 27.05.2020, та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову ТОВ «Юнісон Груп» до АТ «Укрзалізниця» в особі Філії про визнання відсутнім права по використанню/розпорядженню коштами, отриманими від комерційного використання 1000 напіввагонів, що належать позивачеві, то заявником (ТОВ «Юнісон Груп») фактично не доведено права власності / володіння арештованими коштами, що є наслідком відмови у скасуванні арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 06.05.2020 у справі № 991/3549/20 у кримінальному провадженні № 42014000000000521 від 18.06.2014, на кошти, які знаходяться на окремому рахунку НОМЕР_1 , відкритому у відділенні АТ «Ощадбанк» Філією «Рефрижераторна вагонна компанія» ПАТ «Укрзалізниця».
З аналізу наведених положень Глави 13 Речі. Майно, Розділу ІІІ Об?єкти цивільних прав Книги Першої Загальні положення Цивільного кодексу України; Глави 23 Загальні положення про право власності, Розділу І Право власності, Книги Третьої Право власності та інші речові права Цивільного кодексу України, Глави 83 Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави, Підрозділу 2 Недоговірні зобов?язання, Розділу ІІІ Окремі види зобов?язань, Книги П?ятої Зобов?язальне право Цивільного кодексу України та змісту накладеного арешту ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду України (справа №991/3549/20) від 06.05.2020 року, а також ряду ухвал Вищого антикорупційного суду України про відмову у скасуванні арешту накладеного ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 06.05.2020 у справі № 991/3549/20 у кримінальному провадженні № 42014000000000521 від 18.06.2014, на кошти, які знаходяться на окремому рахунку НОМЕР_1 , відкритому у відділенні АТ «Ощадбанк» Філією «Рефрижераторна вагонна компанія» ПАТ «Укрзалізниця», суд відзначає, що джерелом утворення спірних грошових коштів були саме напіввагони, право власності на які належить ТОВ «Юнісон Груп», що не заперечується відповідачем у даній справі.
Відповідно до статей 317, 319 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, а власник здійснює ці права на власний розсуд. 
Передача зазначених напіввагонів (у кількості 1000) у тимчасове управління та користування АТ «Українська залізниця» в межах кримінального провадження не змінювала титулу власника на самі вагони та не спричиняла переходу права власності на них до відповідача чи держави, оскільки матеріали справи не містять доказів припинення чи переходу права власності ТОВ «Юнісон Груп» на вказане майно в установленому законом порядку.
АТ «Укрзалізниця» набула право користування зазначеними напіввагонами на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва про визначення порядку зберігання речових доказів, тобто на правовій підставі процесуального характеру. 
Разом з тим, така правова підстава не утворювала самостійного цивільно-правового титулу на майно, а мала похідний і тимчасовий характер, пов`язаний із чинністю арешту напіввагонів та встановленим судом порядком їх зберігання. 
Арешт майна в кримінальному провадженні за своєю правовою природою не є способом переходу права власності, а лише є тимчасовим забезпечувальним заходом, який не створює нового майнового титулу для держави, органу досудового розслідування, прокурора чи будь-якого тимчасового управителя майна. Його функція полягає у збереженні активу, забезпеченні можливого виконання процесуальних рішень та недопущенні втрати майна, але не у створенні для не власника права на остаточне присвоєння плодів, доходів чи іншої економічної вигоди від такого майна, за виключенням компенсації їх витрат, пов`язаних із управлінням арештованим майном.
Таким чином, після скасування ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва арешту напіввагонів, та встановленого раніше порядку їх зберігання шляхом передання в управління та користування АТ «Українська залізниця», припинилася правова підстава, за якої відповідач набув можливість законно користуватися та комерційно експлуатувати напіввагони власності ТОВ «Юнісон Груп».
За таких обставин, у відповідача і відсутні правові підстави для подальшого утримання за собою економічного результату використання цього майна, що не протирічить приписам статті 1212 Цивільного кодексу України, відповідно до яких особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави, зобов`язана повернути потерпілому це майно, у тому числі й тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала, з огляду на форму набуття такого майна та контексту правовідносин, що зумовили набуття особою відповідного майна.
Слід зауважити, що положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Отже, для виникнення зобов`язання з безпідставного набуття або збереження майна необхідною є наявність таких умов, як набуття або збереження майна, набуття або збереження його за рахунок іншої особи та відсутність достатньої правової підстави для такого набуття або збереження. 
Суд виходить з того, що у спірних правовідносинах наведені вище умови наявні, оскільки АТ «Українська залізниця» зберегло у себе грошові кошти, отримані в результаті експлуатації майна ТОВ «Юнісон Груп», за рахунок позивача, а правова підстава, на якій відповідач набув можливість користування та комерційної експлуатації напіввагонів, у подальшому відпала. 
З огляду на це подальше збереження за відповідачем грошових коштів, отриманих у результаті експлуатації майна позивача, не має достатньої правової підстави у розумінні статті 1212 ЦК України.
При цьому, суд виходить із положень статті 189 Цивільного кодексу України, за змістом якої продукція, плоди та доходи належать власникові речі, якщо інше не встановлено договором або законом. 
У системному зв?язку зі статтями 317, 319, 321 Цивільного кодексу України це означає, що економічний результат використання речі за загальним правилом слідує за правом власності на неї, а оскільки у справі не встановлено наявності ані договору між сторонами, ані прямої норми закону, яка б передавала АТ «Українська залізниця» право власності на дохід від використання напіввагонів ТОВ «Юнісон Груп», спірні грошові кошти як дохід від експлуатації цих вагонів слідують за правом власності на саму річ, а тому належать її власнику ТОВ «Юнісон Груп».
Суд також бере до уваги, що кошти від комерційного використання напіввагонів ТОВ «Юнісон Груп» акумулювалися не в загальній масі активів АТ «Українська залізниця», а на окремому банківському рахунку, відкритому саме для їх обліку, що свідчить про те, що вони не розглядалися як звичайний дохід відповідача, а зберігалися як результат використання майна позивача, доля якого підлягала окремому вирішенню залежно від наявності чи відсутності правових підстав для подальшого утримання цього активу.
Як встановлено судом, з коштів, отриманих від експлуатації напіввагонів ТОВ «Юнісон Груп», уже були покриті витрати відповідача, пов`язані з їх утриманням, ремонтом, адмініструванням, податковими платежами та організацією перевезень, отже спірний залишок коштів не є сумою невідшкодованих витрат відповідача. 
Таким чином, після покриття зазначених витрат на рахунку залишився чистий прибуток, отриманий від використання напіввагонів позивача, що виключає можливість обґрунтування права відповідача на весь спірний залишок посиланням лише на факт понесення ним витрат при експлуатації вагонів.
За таких обставин суд дійшов висновку, що саме по собі законне тимчасове користування напіввагонами ТОВ «Юнісон Груп» не надавало АТ «Українська залізниця» права власності на чистий прибуток, отриманий від експлуатації цього майна, оскільки таке користування могло бути підставою для покриття необхідних і належно підтверджених витрат, однак не створювало правових підстав для остаточного переходу всього економічного результату використання чужої речі, так як ні кримінальний процесуальний закон, ні норми цивільного законодавства не встановлюють, що тимчасовий користувач або управитель арештованого майна набуває титул власника на чистий дохід від такого майна.
Отже, право власності на грошові кошти чистого прибутку, акумульованого на окремому банківському рахунку в АТ «Ощадбанк» та отриманого Філією «Рефрижераторна вагонна компанія» АТ «Укрзалізниця» у результаті експлуатації напіввагонів, які належать ТОВ «Юнісон Груп», належить останньому, так як зазначені кошти є доходом від використання майна позивача, збережені на окремому рахунку, не втратили своєї індивідуалізації та, за відсутності договору або прямої норми закону, що встановлювали б інше, відповідно до статті 189 ЦК України належать власнику речі.
Водночас, матеріали справи не містять належних доказів (у тому числі відповідних судових рішень) на підтвердження того, що грошові кошти, на які 06.05.2020 року накладено арешт ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду України (справа № 991/3549/20), підлягають спеціальній конфіскації в порядку Кримінального процесуального кодексу України.
При цьому, як уже встановлено судом вище, ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 06.05.2020 у справі № 991/3549/20 накладено арешт шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування на грошові кошти, які знаходяться на окремому рахунку ( НОМЕР_1 ), відкритому у відділенні АТ «Ощадбанк» Філією «Рефрижераторна вагонна компанія» ПАТ «Укрзалізниця».
Отже, для встановлення правової природи арештів, слід визначити чим є по суті арешт. Наслідком такої дії (арешту) є накладення заборони на право розпоряджатися майном, це тимчасовий захід, який триває до визначення подальшої долі відповідного майна.
Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, яка для України набрала чинності 11.09.1997 року та є частиною національного законодавства, гарантовано, що "Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном, відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів".
Втручання у право власності повинно не лише переслідувати за фактами та у принципі "законну ціль" у "загальному інтересі", але також має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між вжитими заходами та метою, яку прагнули досягти будь-якими заходами, застосованими державою, у тому числі заходами, спрямованими на здійснення контролю за користуванням майном фізичною особою. Ця вимога виражена у понятті "справедливий баланс", який має бути встановлений між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Завдання досягти цього балансу відображено у структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції в цілому. У кожній справі, що стосується стверджуваного порушення цієї статті, необхідно встановити, чи було покладено на відповідну особу непропорційний та надмірний тягар внаслідок втручання держави (рішення у справі "Хуттен-Чапська проти Польщі").
Разом із тим, ЄСПЛ у низці своїх рішень нагадував, що вилучення власності в інтересах судочинства, яке не позбавляє власника його майна, а тільки тимчасово припиняє його можливості користуватися та розпоряджатися цим майном, зазвичай пов`язане із здійсненням контролю за використанням власності, що охоплюється сферою застосування другого абзацу статті 1 Першого протоколу до Конвенції (рішення від 22.02.1994 року в справі "Раймондо проти Італії", ухвала щодо прийнятності від 07.11.2006 року в справі "Адамчик проти Польщі", рішення у справах "Карамітров та інші проти Болгарії" від 10.01.2008 року та "Боржонов проти Росії" від 22.01.2009 року).
Отже, допускається накладення судами арешту або інших обмежень щодо розпорядження майном особи в порядку господарського, адміністративного, цивільного, кримінального судочинства при розгляді справ, що віднесені процесуальним законом до їх юрисдикції, за умови дотримання таких вищенаведених вимог встановлених статтею 1 Першого протоколу до Конвенції як законність, пропорційність та загальний інтерес.
Ухвалення судом рішення про обмеження права власності в порядку одного виду судочинства ніякою мірою не виключає можливість застосування такого обмеження в порядку іншого виду судочинства.
Накладаючи арешт, кожен суд відповідної юрисдикції у межах свого провадження переслідує специфічну мету: у межах кримінального провадження - збереження речового доказу для доведення вини підозрюваного тощо; у межах цивільного провадження - збереження предмету позову (речі), її основних властивостей та характеристик або не погіршити споживчі якості у випадку її присудження позивачеві.
Всі ці відносини є формально однаково цінними для суспільства, натомість є види проваджень, у яких саме суспільство виступає ініціатором переслідування, оскільки порушення суспільних відносин у певній царині ставить загрозу для невизначеного кола осіб: скоєння кримінального правопорушення тощо.
Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, наділений процесуальними повноваженнями скасовувати арешт або інші обмеження щодо розпорядження майном боржника, накладені судами інших юрисдикцій задля забезпечення приватноправових інтересів третіх осіб.
Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 16.10.2018 року в справі № Б-50/112-09.
Разом із тим, за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку, якщо такий спір є спором цивільним. У разі, якщо право власності особи порушене у кримінальному провадженні, така особа, навіть за умови, що вона не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому КПК України.
Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.10.2018 року в справі № 461/233/17-ц.
Відповідно до частини 1 статті 170 КПК України, арешт майна - це тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому КПК України порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. 
Отже, арешт, накладений в межах кримінальної справи, є заходом забезпечення кримінального провадження, застосованим згідно з нормами КПК України, і його скасування відбувається в порядку, визначеному статтею 174 КПК України. Аналогічних висновків Велика Палата Верховного Суду дійшла при розгляді справ № 335/12096/15-ц (постанова від 15.05.2018 року) та № 569/4374/16-ц (постанова від 23.05.2018 року).
Системний аналіз положень статті 174 КПК України свідчить про те, що скасування арешту відбувається на підставі клопотання підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника, законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, або на підставі ухвали слідчого судді, або прокурором одночасно з винесенням постанови про закриття кримінального провадження
Отже, скасування арешту, накладеного в межах кримінального провадження, в силу приписів статті 174 КПК України, не може здійснюватися судами інших юрисдикцій.
За наявною у Єдиному державному реєстрі судових рішень інформацією, до слідчого судді Вищого антикорупційного суду надійшло клопотання адвоката, подане в інтересах позивача, в якому останній просив скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 06.05.2020 року в справі № 991/3549/20 у кримінальному провадженні № 42014000000000521 від 18.06.2014 року, на кошти, які знаходяться на окремому рахунку, відкритому у відділенні АТ "Ощадбанк" філією "Рефрижераторна вагонна компанія" Залізниці.
Ухвалою Вищого антикорупційного суду від 15.11.2023 року в справі № 991/9460/23 (провадження 1-кс/991/9552/23) у задоволенні зазначеного клопотання відмовлено.
У подальшому, як встановлено судом, до слідчого судді Вищого антикорупційного суду повторно надійшло клопотання адвоката, подане в інтересах позивача, в якому останній просив скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 06.05.2020 року в справі № 991/3549/20 у кримінальному провадженні № 42014000000000521 від 18.06.2014 року, на кошти, які знаходяться на окремому рахунку, відкритому у відділенні АТ "Ощадбанк" філією "Рефрижераторна вагонна компанія" Залізниці.
Ухвалою Вищого антикорупційного суду від 17.03.2026 у справі №991/1670/26 відмовлено ТОВ «Юнісон груп» в задоволенні клопотання про скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 06.05.2020 у справі № 991/3549/20 у кримінальному провадженні № 42014000000000521 від 18.06.2014, на кошти, які знаходяться на окремому рахунку НОМЕР_1 , відкритому у відділенні АТ «Ощадбанк» Філією «Рефрижераторна вагонна компанія» ПАТ «Укрзалізниця».
Таким чином, відомостей про скасування арешту, накладеного 06.05.2020 року ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду України (справа № 991/3549/20) на грошові кошти, які знаходяться на окремому рахунку, відкритому у відділенні АТ "Ощадбанк" Філією "Рефрижераторна вагонна компанія" Залізниці, в Єдиному державному реєстрі судових рішень відсутні, і підтвердження того, що такий арешт був скасований у порядку, передбаченому процесуальним законом, матеріали справи також не містять.
Відтак, зважаючи на відсутність у Єдиному державному реєстрі судових рішень інформації про скасування ухвали слідчого судді Вищого антикорупційного суду України (справа № 991/3549/20) від 06.05.2020 року, суд враховує наявність наразі діючого арешту на грошові кошти, які знаходяться на окремому рахунку, відкритому у відділенні АТ "Ощадбанк" Філією "Рефрижераторна вагонна компанія" Залізниці.
На момент розгляду даної справи, докази скасування такого арешту в порядку, передбаченому частиною 1 статті 174 КПК України, у матеріалах справи, а також у Єдиному державному реєстрі судових рішень, відсутні.
При цьому, судом враховано, що постановою старшого прокурора групи прокурорів у кримінальному проваджені, прокурором другого відділу управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва у суді Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Офісу Генерального прокурора від 29.04.2021 року кримінальне провадження № 42014000000000521 від 18.06.2014 року закрито на підставі пункту 3 частини 1 статті 284 Кримінального процесуального кодексу України у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанням можливості їх отримати. 
Разом із тим, 13.08.2021 року виконувачем обов`язки Генерального прокурора вищенаведене рішення прокурора Спеціалізованої антикорупційної прокуратури від 29.04.2021 року про закриття кримінального провадження № 42014000000000521 від 18.06.2014 року щодо підозрюваних скасовано.
У подальшому, постановою старшого прокурора групи прокурорів у кримінальному провадженні, прокурора другого відділу управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва у суді Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Офісу Генерального прокурора від 16.09.2021 року кримінальне провадження №42014000000000521 щодо підозрюваних ОСОБА_1, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 було повторно закрите у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанням можливості їх отримати. Крім того, цією постановою арешт, накладений з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, скасовано, а також вказано, що питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів у цьому кримінальному провадженні за наявності підстав має бути вирішено ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 КПК України. Однак, у постанові про закриття кримінального провадження № 42014000000000521 прокурор не вирішував питання про скасування арешту, накладеного на грошові кошти, що знаходяться на окремому рахунку, відкритому у відділенні АТ "Ощадбанк" філією "Рефрижераторна вагонна компанія" Залізниці.
Поряд з тим, у матеріалах справи, наявна постанова детектива другого відділу детективів Третього підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України від 19.12.2022, якою кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №42014000000000521 від 18.06.2014 закрито, у зв?язку з встановленням відсутності в діянні ознак складу кримінальних правопорушень підслідних детективам Національного антикорупційного бюро України. Постановлено відомості про прийняте рішення внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а копію цієї постанови направити прокурору.
Проте арешт, накладений на грошові кошти, що знаходяться на окремому рахунку, відкритому у відділенні АТ "Ощадбанк" філією "Рефрижераторна вагонна компанія" Залізниці, також скасований не був.
Отже, накладений на грошові кошти, що знаходяться на відкритому у відділенні АТ "Ощадбанк" Філією "Рефрижераторна вагонна компанія" Залізниці окремому рахунку, арешт скасований (знятий) у порядку статті 174 КПК України ні слідчим суддею, ні прокурором не був.
За таких обставин, наявність ухвали слідчого судді Вищого антикорупційного суду України від 06.05.2020 року в справі № 991/3549/20, яка на час розгляду даного спору не була скасована та набрала законної сили, є прямо передбаченою законом підставою, яка позбавляє як відповідача, так і інших осіб, здійснювати будь-які дії з арештованими коштами до зняття наявного арешту в порядку, передбаченому законом, що свідчить про відсутність правових підстав для задоволення майнових вимог позивача.
Суд наголошує, що арешт майна передбачає пряму заборону на відчуження, розпорядження та/або користування майном, на яке такий арешт був накладений. 
Наявність такої заборони не передбачає як відчуження, розпорядження та/або користування майном власником безпосередньо, так і на підставі рішення суду до скасування відповідного арешту у встановленому законом порядку. 
Тому до скасування арешту, накладеного в межах кримінального провадження, вирішення питання господарським судом щодо стягнення майна (в цьому випадку грошових коштів) в межах господарського судочинства є передчасним.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача доходів у розмірі 345592337,99 грн, які закумульовано на окремому рахунку філії "Рефрижераторна вагонна компанія" АТ «Українська залізниця», відкритому у відділенні АТ «Ощадбанк».
При цьому, судом на виконання вказівок Верховного Суду, викладених у постанові від 26.06.2025 у даній справі, досліджено обставини, щодо можливості застосування положень частини 4 статті 132 Кримінального процесуального кодексу України, в контексті того, що у разі закриття слідчим, прокурором кримінального провадження в порядку, передбаченому КПК, заходи забезпечення кримінального провадження, серед яких і арешт майна, припиняють свою дію в силу прямої вказівки вказаної норми процесуального Закону.
Так, частина 4 статті 132 Кримінального процесуального кодексу України (у редакції чинній на момент прийняття рішення) визначає, що ухвала слідчого судді або суду про застосування заходів забезпечення кримінального провадження припиняє свою дію після закінчення строку її дії, скасування запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому цим Кодексом. З моменту втрати чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, ухвала слідчого судді або суду про застосування заходів забезпечення, передбачених пунктами 3-4-1, 8, 9 частини другої статті 131 цього Кодексу, припиняє свою дію. Застосування заходів забезпечення кримінального провадження, передбачених пунктами 3-4-1, 6-9 частини другої статті 131 цього Кодексу, не допускається, якщо під час кримінального провадження втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, крім випадків накладення арешту на майно з метою забезпечення збереження речових доказів.
Слід наголосити, що стаття 132 Кримінального процесуального кодексу України була доповнена після частини третьої новою частиною, а саме частиною 4 у вищенаведеній редакції, на підставі Закону України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо закриття кримінального провадження у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння» № 2810-ІХ від 01.12.2022, який набрав чинності 29.12.2022.
Постановою старшого прокурора групи прокурорів у кримінальному провадженні, прокурора другого відділу управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва у суді Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Офісу Генерального прокурора від 16.09.2021 року кримінальне провадження №42014000000000521 щодо підозрюваних ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 було закрите у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанням можливості їх отримати. Крім того, цією постановою арешт, накладений з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, скасовано, а також вказано, що питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів у цьому кримінальному провадженні за наявності підстав має бути вирішено ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 КПК України. Однак, у постанові про закриття кримінального провадження № 42014000000000521 прокурор не вирішував питання про скасування арешту, накладеного на грошові кошти, що знаходяться на окремому рахунку, відкритому у відділенні АТ "Ощадбанк" філією "Рефрижераторна вагонна компанія" Залізниці.
У подальшому, постановою детектива другого відділу детективів Третього підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України від 19.12.2022, якою кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №42014000000000521 від 18.06.2014 закрито, у зв?язку з встановленням відсутності в діянні ознак складу кримінальних правопорушень підслідних детективам Національного антикорупційного бюро України. Постановлено відомості про прийняте рішення внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а копію цієї постанови направити прокурору. Проте арешт, накладений на грошові кошти, що знаходяться на окремому рахунку, відкритому у відділенні АТ "Ощадбанк" філією "Рефрижераторна вагонна компанія" Залізниці, вказаною постановою також скасований не був.
Доказів скасування постанови старшого прокурора групи прокурорів у кримінальному провадженні, прокурора другого відділу управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва у суді Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Офісу Генерального прокурора від 16.09.2021 року та постанови детектива другого відділу детективів Третього підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України від 19.12.2022, матеріали справи не містять і сторонами в ході розгляду даного спору не надано.
Відповідно до статті 132 Кримінального процесуального кодексу України (у редакції чинній на 19.12.2022) заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 1). Клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді подається: 1) до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, якщо інше не передбачено пунктом 2 цієї частини; 2) у кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду (ч. 2). Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням (ч. 3). Для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні (ч. 4). Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються (ч. 5). До клопотання слідчого, дізнавача, прокурора про застосування, зміну або скасування заходу забезпечення кримінального провадження додається витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, в рамках якого подається клопотання (ч. 6).
Таким чином, враховуючи, що на момент винесення постанови старшого прокурора групи прокурорів у кримінальному провадженні, прокурора другого відділу управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва у суді Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Офісу Генерального прокурора від 16.09.2021 року та постанови детектива другого відділу детективів Третього підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України від 19.12.2022, редакція статті 132 Кримінального процесуального кодексу України не передбачала припинення ухвали слідчого судді або суду про застосування заходів забезпечення кримінального провадження після закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому цим Кодексом, то у суду відсутні підстави вважати, що арешт накладений ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду України від 06.05.2020 року в справі № 991/3549/20, є припиненим.
Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
За приписами частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Приймаючи до уваги вищевикладене в сукупності, з огляду на фактичні обставини у справі, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.
Водночас, аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.
Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).
Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.
Суд також зважає, що як неодноразово вказував ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони. Лише той факт, що суд окремо та детально не відповів на кожний аргумент, представлений сторонами, не є свідченням несправедливості процесу (рішення ЄСПЛ у справі «Шевельов проти України»).
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.05.2023 у справі №924/1351/20(924/214/22).
З огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд дає вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах. При цьому суд наголошує, що усі інші доводи та міркування сторін, окрім зазначених у мотивувальній частині рішення, взяті судом до уваги, однак не спростовують висновків суду та не суперечать дійсним обставинам справи і положенням чинного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи висновки суду про відмову в задоволенні позовних вимог витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Крім того, згідно частини 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Розподіл судових витрат відповідно до частини чотирнадцятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України судом касаційної інстанції у даній справі не здійснювався, оскільки суд скасував судові рішення попередніх інстанцій та передав справу на новий розгляд до суду першої інстанції, тому за результатами нового розгляду мало бути вирішено й питання щодо розподілу судових витрат у справі під час попереднього розгляду справи.
З матеріалів справи вбачається, що відповідачем під час першого розгляду даної справи було сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1302525,00 грн (платіжне доручення №84357 від 17.02.2023) та за подання касаційної скарги у розмірі 1741662,00 грн (платіжна інструкція №724974 від 10.11.2023).
Оскільки постановою Верховного Суду від 19.03.2024 року скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» задоволено частково, скасовано рішення Господарського суду міста Києва від 24.01.2023 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 21.09.2023, а справу №910/7682/22 передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва, і на новому розгляді рішенням Господарського суду міста Києва від 07.05.2026 у задоволенні позову відмовлено, то судовий збір сплачений за подання апеляційної та касаційної скарг у даній справі під час первісного розгляду, за наслідками нового розгляду слід покласти на позивача.
При цьому, суд наголошує, що сплачений позивачем під час другого розгляду даної справи судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1042020,00 грн (платіжна інструкція №9355-7580-7907-3380 від 27.09.2024) та за подання касаційної скарги у розмірі 1736700,00 грн (платіжна інструкція №32 від 06.05.2022), покладається на позивача в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись статтями 13, 73, 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнісон Груп» відмовити.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнісон Груп» (69071, Запорізька обл., м. Запоріжжя, вул. Чарівна, буд. 38; ідентифікаційний код 37545528) на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03150, м. Київ, вул. Єжи Ґедройця, буд. 5; ідентифікаційний код 40075815) витрати за подання апеляційної скарги у розмірі 1302525 (один мільйон триста дві тисячі п`ятсот двадцять п`ять) грн 00 коп. та витрати за подання касаційної скарги у розмірі 1741662 (один мільйон сімсот сорок одну тисячу шістсот шістдесят дві) грн 00 коп.
3. Видати наказ відповідачу після набрання рішенням суду законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржено до апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено та підписано 12.06.2026.

Суддя	Т.В. Васильченко