ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
Іменем України
01 травня 2026 року
м. Харків
справа № 644/4805/25
провадження № 22-ц/818/2001/26
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого судді: Тичкової О.Ю.,
суддів: Пилипчук Н.П., Яцини В.Б.,
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 
відповідач – ОСОБА_2 
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційною скаргою ОСОБА_3 яка діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду міста Харкова від 20 листопада 2025 року ухваленого у складі судді Маркосян М.В., -
ВСТАНОВИВ:
В травні 2025 року ОСОБА_1 через свого представника звернувся суду з позовом, в якому заявлено вимогу про стягнення з Відповідача – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 800 доларів США в якості компенсації за пошкодження автомобіля ОСОБА_1 .
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 13 червня 2022 року ОСОБА_2 було складено розписку, якою останній зобов`язувався сплатити ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 800 (вісімсот) доларів США або еквівалент даної суми в гривні за курсом в якості компенсації за пошкодження автомобіля ОСОБА_1 . Відповідач в добровільному порядку ОСОБА_1 коштів не сплатив, в зв`язку з чим позивач звернувся до суду, просить стягнути зазначену суму коштів з відповідача, а також стягнути судові витрати у справі.
Рішенням Індустріального районного суду міста Харкова від 20 листопада 2025 року у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення мотивовано тим що скільки в позовній заяві підстави складання розписки прямо пов`язані із подією ДТП, а сам факт дорожньо-транспортної пригоди та вина відповідача в заподіянні шкоди жодними доказами не підтверджені, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позову.
Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_3 яка діє в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просила рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що до матеріалів справи додана копія розписки відповідно до змісту якої вбачається що відповідач ОСОБА_2 визнав факт своєї вини у скоєнні ДТП, та зобов`язався сплатити ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 800 (вісімсот) доларів США в якості компенсації за пошкодження автомобіля ОСОБА_1 . Вказує що підписавши розписку, відповідач взяв на себе грошове зобов`язання.
03.03.2026 року надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому він заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим. Зазначає що в матеріалах справи відсутні будь-які докази щоб підтверджували позовні вимоги, крім того в якості спростування таких вимог стороною відповідача до суду першої інстанції були надані адвокатські запити що були направлені до МТСБУ та ГУ НП в Харківській області та відповіді на них.
Також заявляє що розмір витрат на професійну правову допомогу в суді апеляційної інстанції становить 10000,00 грн та докази їх понесення будуть надані суду протягом 5-ти днів з дня ухвалення судового рішення.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково , виходячи з наступного.
Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи що 13 червня 2022 року ОСОБА_2 було складено розписку, якою останній зобов`язувався сплатити ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 800 (вісімсот) доларів США або еквівалент даної суми в гривні за курсом в якості компенсації за пошкодження автомобіля ОСОБА_1 , зазначене підтверджується наявною в матеріалах справи копією розписки(а.с.3).
05.09.2025 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від адвоката Гаращак В.В., який діє в інтересах ОСОБА_2 в якому він заперечував проти задоволення позову та як на підставу недоведеності позовних вимог долучив копії адвокатських запитів до Моторного (Транспортного) Страхового Бюро України, Головного управління Національної поліції в Харківській області та надані на них відповіді.
Так відповідно до відповіді на адвокатський запит за вх. №3220 від 26.08.2025 року МТСБУ повідомив ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , що жодних звернень від зазначених у запиті осіб ( а саме ОСОБА_1 ) та виходячи з наданої вихідної інформації щодо відшкодування шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 13.06.2022 року, в МТСБУ не виявлено (а.с.27, 29).
Відповідно до змісту листа Головного управління Національної поліції України в Харківській області вбачається в інформаційній підсистемі «Єдиний облік» інформаційно-комунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції» ГУ НП в Харківській області відсутня інформація щодо дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 13.06.2022 року за участю ОСОБА_2 (а.с.28, 30).
За приписами частини першої, пункту 9 частини другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Згідно із частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
За змістом частин першої-другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України у постанові від 03 грудня 2014 року по справі №6-183цс14, аналізуючи правозастосовну практику за ст.1166 ЦПК України, зазначила, що аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт завдання такої шкоди відповідачем та її розмір.
Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
Тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам заподіювач шкоди, а позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги: наявність факту задання шкоди в результаті дій або бездіяльності заподіювача шкоди, розмір такої шкоди та причинний зв`язок між діями ( бездіяльністю) заподіювача шкоди та завданою шкодою.
Відповідно до частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Згідно ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до роз`яснень, викладених в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 " Про практику розгляду судами цивільних справ по позовах про відшкодування шкоди" під власником джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична чи особа громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, оперативного чи керування на інших підставах (договір оренди, довіреності і т.п.). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки з зв`язку з трудовими відносинами з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор тощо).
Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
З огляду на зазначені положення статті 509 та з урахуванням приписів статей 11, 22, 23, 599, 1166-1168 ЦК України позадоговірне, деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
При цьому суд звертає увагу на те що, відповідно до ч 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
З розписки від 13.06.2022 року, вбачається що ОСОБА_2 зобов`язується видати ОСОБА_1 грошову суму в розмірі 800 доларів США або еквівалентну суму в гривні відповідно до курсу в якості компенсації за пошкоджений автомобіль ОСОБА_1 внаслідок ДТП.
В супереч вимог ст. 12, 81 ЦПК України з урахуванням особливостей розподілу обов`язку доведення підстав позову, позивач не надав суду доказів наявності факту дорожньо – транспортної пригоди 13.06.2022 року, обставин ДТП, місце, часу події, марки автомобілів, що були учасниками ДТП, їхні номерні знаки та отримані в результаті ДТП пошкодження. 
Наданий суду доказ у вигляді копії розписки від 13.06.2022 вищезазначених даних не містить.
Таким чином, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог. За відсутності яких неможливо встановити дійсні фактичні обставини справи, що мають значення для правильного вирішення справи.
За таких обставин позовні вимоги про відшкодування шкоди та стягнення на користь ОСОБА_1 коштів у розмірі 800,00 доларів США в якості компенсації за пошкодження автомобіля не знайшли свого підтвердження, а тому є недоведеними.
Отже, суд дійшов обґрунтованого висновку щодо недоведеності позовних вимог, проте помилково вважав, що позивач не довів вини відповідача у вчиненні ДТП, оскільки такий обов`язок відповідно до встановленої законом презумпції вини заподіювача шкоди у позивача відсутній. 
Відповідно до п.2,4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду в мотивувальній частині зміні, у задоволенні позовних вимог належить відмовити з підстав викладених у цій постанові, в іншій частині рішення суду залишити без змін.
Оскільки рішення суду першої інстанції змінено тільки в частині мотивів, підстави для перерозподілу судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» відсутні.
Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_3 яка діє в інтересах ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Індустріального районного суду міста Харкова від 20 листопада 2025 року –змінити. Викласти мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий     О. Ю. Тичкова

Судді     Н.П. Пилипчук

В.Б. Яцина