ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

22.04.2026 	м. Івано-Франківськ	Справа № 909/468/18 (909/1430/25)	
Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Скапровської І. М.,
Секретар судового засідання Матенчук О. М.,
за участю арбітражного керуючого - Філатова В. В.,
представника відповідача - Висіцької І. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у справі про банкрутство ТОВ "Полісся-Молоко" (76018, м. Івано-Франківськ, вул. Дністровська, буд. 26; код ЄДРПОУ 31835038), заяву ліквідатора боржника - арбітражного керуючого Філатова В`ячеслава Вікторовича ( АДРЕСА_1 ),
до відповідача: ПАТ "Куликівське Молоко", вул. 8-го березня, буд. 18-А, смт. Куликівка, Куликівський р-н, Чернігівська обл., 16300,
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Головного управління ДПС в Івано-Франківській області, вул. Незалежності, 20, м. Івано-Франківськ, 76018,про визнання недійсними договорів купівлі-продажу нерухомого майна, зобов`язання повернути нерухоме майно, стягнення судових витрат,
встановив, що ТОВ "Полісся-Молоко" в особі ліквідатора боржника- арбітражного керуючого Філатова В`ячеслава Вікторовича звернулося до суду з позовом до ПАТ "Куликівське Молоко" про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна №2688 від 14.11.2013 на загальну суму 732 000,00 грн, договору купівлі-продажу нерухомого майна №2689 від 14.11.2013 на загальну суму 732 000,00 грн, зобов`язання повернути нерухоме майно, а саме: комплекс, що знаходиться за адресою: Чернігівська обл., Корюківський р-н, м. Корюківка, вул. Костюк Г., буд. № 24, загальною площею 3374,8 кв.м. (договір купівлі-продажу нерухомого майна № 2688 від 14.11.2013) та об`єкти нерухомості, що знаходяться за адресою: Чернігівська обл., Щорський р-н, м. Щорс, вул. Калініна, буд. № 62-б, загальною площею 1225,6 кв.м. (договір купівлі-продажу нерухомого майна № 2689 від 14.11.2013), стягнення судових витрат.
В обґрунтування позову вказав на те, що укладені боржником та відповідачем договори купівлі-продажу нерухомого майна №2688 від 14.11.2013 на суму 732 000,00 грн та №2689 від 14.11.2013 на суму 157 200,00 грн, є фраудаторними, оскільки вчинені у період наявної заборгованості перед ГУ ДФС в Івано-Франківській області, яка виникла внаслідок несплати грошового зобов`язання в розмірі 2 414 824,98 грн з податку на додану вартість, визначеного контролюючим органом згідно податкового повідомлення-рішення №0000022200 від 10.04.2013, при цьому спірне майно фактично відчужено безоплатно, існує пов`язаність між відповідачем та боржником, а відтак, правочини здійснені на шкоду кредитору з метою уникнення звернення стягнення на таке майно, у зв`язку з чим підлягають визнанню недійсними на підставі ст. 215 ЦК України, а передані за ними об`єкти нерухомості - поверненню з незаконного володіння відповідача.
Щодо строків позовної давності ліквідатор вказав на відсутність підстав для застосування наслідків спливу такого строку, посилаючись на особливості перебігу позовної давності у справах про банкрутство, поважність причин її пропуску та недобросовісність сторін оспорюваних правочинів.
В підтвердження викладеного долучив копії: платіжної інструкції №606 від 12.12.2025, постанови Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06.12.2016 у справі №809/1508/16, інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №436657715 від 24.07.2025, виписки з рахунку банку АТ "Креді Агріколь Банк" за період 02.02.2012-15.04.2014, листів №13289/6/09-19-04-01-06 від 17.09.2025, №16601-08.2518 від 08.09.2025, договорів купівлі-продажу нерухомого майна від 14.11.2013, заяв від 16.12.2013, витягу з ЄДР щодо боржника.
За наслідками розгляду позову, суд відкрив провадження у справі та призначив підготовче засідання 14.01.2026.
Відповідач щодо позову заперечив та вказав, що за договорами купівлі-продажу №2688 та №2689 від 14.11.2013 ним сплачено повну вартість нерухомого майна, що підтверджується платіжними дорученнями, а тому правочини, є оплатними та не мають ознак фіктивності чи фраудаторності; на момент укладення спірних договорів відповідачу не було відомо про наявність у боржника боргів, а податкове повідомлення-рішення №0000022200 від 10.04.2013, станом на 14.11.2013, визнано протиправним та скасовано 13.09.2013 Чернігівським окружним адміністративним судом (справа №825/3381/13-а), а рішення про скасування залишено без змін Київським апеляційним адміністративним судом 14.11.2013. Також відповідач заперечив свою афілійованість із боржником, зазначив, що не відображення господарської операції в бухгалтерському обліку боржника не спростовує її вчинення, вчинення яке підтверджується договорами, заявами від 16.12.2013 №3036, №3037, платіжними документами, відомостями Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Якщо суд дійде висновку про задоволення позову, відповідач просив відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог у зв`язку зі спливом строків позовної давності. 
В підтвердження долучив копії: адвокатського запиту №2212/01 від 22.12.2025, договорів купівлі-продажу №2688, 2689 від 14.11.2013, платіжних доручень №1101 від 10.12.2013 на суму 59 999 грн, №1126 від 11.12.2013 на суму 37 202 грн, №1127 від 11.12.2013 на суму 59 999 грн, №1134 від 12.12.2013 на суму 12 011 грн, №1101 від 10.12.2013 на суму 59 999 грн, №903 від 20.11.2013 на суму 59 999 грн, №924 від 12.11.2013 на суму 59 999 грн, №937 від 22.11.2013 на суму 60 000 грн, №964 від 25.11.2013 на суму 59 999 грн, №978 від 26.11.2013 на суму 59 999 грн, №982 від 27.11.2013 на суму 59 999 грн, №1007 від 28.11.2013 на суму 59 999 грн, №1033 від 29.11.2013 на суму 59 999 грн, №1088 від 05.12.2013 на суму 59 999 грн, №1092 від 06.12.2013 на суму 59 999 грн, №1098 від 09.12.2013 на суму 59 999 грн, №1102 від 10.12.2013 на суму 59 999 грн, №1101 від 10.12.2013 на суму 59 999 грн, №1126 від 11.12.2013 на суму 37 202 грн, №1127 від 11.12.2013 на суму 59 999 грн, №1134 від 12.12.2013 на суму 12 011 грн, №1101 від 10.12.2013 на суму 59 999 грн, №903 від 20.11.2013 на суму 59 999 грн, №924 від 21.11.2013 на суму 59 999 грн, №937 від 22.11.2013 на суму 60 000 грн, №964 від 25.11.2013 на суму 59 999 грн, №978 від 26.11.2013 на суму 59 999 грн, №982 від 27.11.2013 на суму 59 999 грн, №1007 від 28.11.2013 на суму 59 999 грн, №1033 від 29.11.2013 на суму 59 999 грн, №1088 від 05.12.2013 на суму 59 999 грн, №1092 від 06.12.2013 на суму 59 999 грн, №1098 від 09.12.2013 на суму 59 999 грн, №1102 від 10.12.2013 на суму 59 999 грн, попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
14.01.2026, у зв`язку із технічними проблемами в роботі підсистеми відеоконференцзв`язку судове засідання не відбулось (інв. номер комплексу ВКЗ – 101460266) (акт про несправність (неналежне функціонування) системи відеоконференцзв`язку від 14.01.2026 №5), а відтак, суд відклав розгляд справи на 28.01.2026.
27.01.2026, представниця відповідача подала клопотання про витребування у АТ "Райффайзен банк" документів в підтвердження викладених нею обставин.
В обґрунтування клопотання послалась на ст. ст. 80-81 ГПК України та на те, що відповідно до відповіді №81-15-9/16576 від 25.12.2025, на адвокатський запит за вих. №2212/01 від 22.12.2025, АТ "Райффайзен банк" повідомив, що відповідно до ст. 60 Закону України "Про банки і банківську діяльність", інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним, у тому числі відомості про банківські рахунки клієнтів, інформація про операції, проведені на користь чи за дорученням клієнта, вчинені ним правочини, є банківською таємницею, розкриття якої банками на адвокатські запити не передбачено, а тому в останнього відсутні правові підстави для надання такої інформації, тому з метою захисту прав та законних інтересів просить суд витребувати довідки із вищезазначеною інформацією.
За наслідками розгляду вищевказаного клопотання, суд 29.01.2026, виніс ухвалу про витребування у АТ "Райффайзен банк" виписки по рахунку № НОМЕР_1 , відкритому ТОВ "Полісся Молоко" (код ЄДРПОУ 31835038),за період з 20.11.2013 по 11.12.2013.
29.01.2026, суд залучив Головне управління ДПС в Івано-Франківській області (76018, м. Івано-Франківськ, вул. Незалежності, 20, код ЄДРПОУ 43968084) до участі у справі № 909/468/18 (909/1430/25), в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивач, про що виніс ухвалу.
09.02.2026, АТ "Райффайзен банк", на виконання вимог ухвали суду від 29.01.2026, щодо надання запитуваної інформації, надав суду виписку по рахунку № НОМЕР_1 , відкритому ТОВ "Полісся Молоко" (код ЄДРПОУ 31835038), за період з 20.11.2013 по 11.12.2013.
В судовому засіданні суд встановив, що надана банком інформація не охоплює період, протягом якого, як стверджує відповідач, ним здійснювалось перерахування коштів за об`єкти, які були предметом спірних договорів, а відтак, 13.03.2026, суд зобов`язав АТ "Райффайзен банк" надати виписку по рахунку № НОМЕР_1 , відкритому ТОВ "Полісся Молоко" (код ЄДРПОУ 31835038), за період з 12.12.2013 по 15.12.2013, про що виніс ухвалу.
24.03.2026, АТ "Райффайзен банк" на виконання вимог ухвали суду від 13.03.2026, надав виписку про рух коштів по рахунку № НОМЕР_1 , який належить ТОВ "Полісся Молоко", за період з 12.12.2013 по 15.12.2013. 
01.04.2026, суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 22.04.2026.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши представницю відповідача, арбітражного керуючого, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити.
При цьому суд врахував наступне.
Предметом позову є визнання недійсними договорів купівлі-продажу нерухомого майна №2688 від 14.11.2013; №2689 від 14.11.2013 та зобов`язання повернути нерухоме майно.
Інститут визнання недійсними правочинів боржника у справі про банкрутство врегульований ст. 42 КУзПБ.
Відповідно до ч. 1 ст. 42 КУзПБ господарський суд у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора, поданою в порядку, визначеному статтею 7 цього Кодексу, може визнати недійсними правочини або спростувати майнові дії, вчинені боржником після відкриття провадження у справі про банкрутство або протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, якщо вони порушили права боржника або кредиторів, з таких підстав: боржник виконав майнові зобов`язання раніше встановленого строку; боржник до відкриття провадження у справі про банкрутство взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим; боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами, відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови що в момент прийняття зобов`язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів; боржник оплатив іншій особі або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів до боржника перевищувала вартість майна; боржник узяв на себе заставні зобов`язання для забезпечення виконання грошових вимог.
На відміну від вимог ЦК України законодавство про банкрутство (ст. 42 КУзПБ) не визначає вимоги до укладеного правочину, а врегульовує спеціальні правила та процедуру визнання недійсними правочинів (договорів), укладених боржником, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство та містить спеціальні положення щодо строків (сумнівного періоду протягом якого боржник вчиняє правочини), суб`єктів (осіб, які мають ініціювати право визнання договорів недійсними) і переліку підстав, за наявності яких можна визнавати правочини недійсними.
Однак, укладення боржником договору з порушенням вимог ст. 42 КУзПБ, не виключає можливості звернення зацікавлених осіб (арбітражного керуючого або кредитора) з позовами про захист майнових прав та інтересів з підстав, передбачених нормами ЦК України чи інших законів, тобто підставою недійсності оспорюваних договорів, крім спеціальних вимог ст. 42 КУзПБ, можуть бути і загальні норми ЦК України чи інших законів.
Частиною першою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
У Цивільному кодексі України немає окремого визначення фраудаторних правочинів, їх ідентифікація досягається через застосування принципів (загальних засад) цивільного законодавства та меж здійснення цивільних прав. Спільною ознакою таких правочинів є вчинення сторонами дій з виведення майна боржника на третіх осіб з метою унеможливлення виконання боржником своїх зобов`язань перед кредиторами та з порушенням принципу добросовісності поведінки сторони у цивільних правовідносинах.
У пунктах 47, 48 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.06.2022, що винесена у справі № 2-591/11 зазначено: «В юридичній науці та судовій практиці договори, дії, бездіяльність та рішення органів, що вчиняються з метою завдати шкоди кредитору і така мета досягнута, називають фраудаторними. Правочин, вчинений боржником у період виникнення у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину як такий, що вчинений боржником на шкоду кредиторам».
Що ж до фраудаторного правочину як зловживання правом, то намір заподіяти зло є неодмінним і єдиним надійним критерієм шикани (зловживання правом). Мета такого правочину в момент його укладання є прихованою, але проявляється через дії або бездіяльність, що вчиняються боржником як до, так і після настання строку виконання зобов`язання цілеспрямовано на ухилення від виконання обов`язку (пункти 110, 111 постанови Верховного Суду у складі палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 24.11.2021 у справі № 905/2030/19 (905/2445/19), постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 22.09.2022 у справі № 902/858/15 (пункт 78), від 19.01.2023 у справі № 925/1248/21 (925/111/22) (пункт 89), від 16.02.2023 у справі № 903/877/20 (903/150/22) (пункт 34), від 19.04.2023 у справі № 912/2007/18).
Отже, правочин, що вичиняється з метою завдати шкоди кредитору і який досягає цієї мети, є фраудаторним.
Однак у силу гнучкості та різноманіття цивільних правовідносин вичерпний та закритий перелік обставин, за яких той чи інший правочин слід вважати фраудаторним, відсутній. Натомість Верховний Суд напрацював перелік обставин, які окремо або в сукупності можуть враховуватися при оцінці правочину як фраудаторного. Остаточну кваліфікацію певного правочину як фраудаторного повинен здійснювати суд в кожній конкретній справі виходячи із встановлених обставин.
Формулювання критеріїв фраудаторності правочину залежить від того, який правочин на шкоду кредитору використовує боржник для уникнення задоволення їх вимог. Зокрема, але не виключно, такими критеріями можуть бути: момент вчинення оплатного відчуження майна або дарування; контрагент, з яким боржник вчинив оспорювані договори (родичі боржника, пов`язані або афілійовані юридичні особи); щодо оплатних цивільно-правових договорів важливе значення має ціна (ринкова, неринкова ціна), і цей критерій має враховуватися.
В такий спосіб будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання з погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності і набуває ознак фраудаторного правочину, що вчинений боржником на шкоду кредиторам (постанова ВС у складі КГС від 03.04.2025, що винесена у справі №910/15903/23).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019, що винесена у справі №369/11268/16-ц, сформулювала підхід, відповідно до якого допускається кваліфікація правочину як фраудаторного у випадках:
- фіктивних правочинів (стаття 234 Цивільного кодексу України);
- порушення принципу добросовісності та зловживання правом (статті 3, 13 Цивільного кодексу України);
- правочину, який порушує публічний порядок (частина перша та друга статті 228 Цивільного кодексу України).
Верховний Суд у постановах, зокрема, від 18.02.2025 у справі № 916/5751/23, від 03.12.2024 у справі № 487/6342/18 зазначив, що критеріями, для кваліфікації договору як фраудаторного є, зокрема: відчуження майна за наявності значної непогашеної заборгованості; відчуження майна боржником після пред`явлення до нього позову про стягнення такої заборгованості (хоча є і виключення з цього правила, головне довести, що боржник розумів, що має заборгованість і ухилявся таким чином від її сплати); майно відчужено на підставі безвідплатного правочину (з цього правила є також виключення, зокрема, якщо ціна за оплатним договором занижена тощо); майно відчужене на користь пов`язаної особи (родичу або на користь власної юридичної особи); після відчуження майна у боржника відсутнє інше майно, за рахунок якого він може відповідати за своїми зобов`язаннями перед кредитором.
Саме ці питання і є вирішальними та необхідними для з`ясування при доведенні фраудаторності, а отже й недійсності договору з настанням відповідних наслідків, адже це свідчитиме про укладення правочину внаслідок недобросовісної поведінки та зловживання цивільними правами на шкоду правам інших осіб, оскільки відчуження належного йому майна відбулося з метою уникнення звернення стягнення кредитором на його майно як боржника.
Кожен окремий критерій сам по собі не спричиняє фраудаторність, і вони повинні розглядатися комплексно, а презумпція правомірності правочину може бути спростована тільки вагомими доказами, які у своїй сукупності засвідчують шкідливість вчиненого правочину, вживання права на зло.
З матеріалів справи суд встановив, що спірні договори, укладені між ТОВ "Полісся-молоко" та ПАT "Куликівське молоко" 14.11.2013, не були безоплатними ( згідно виписок по рахунку № НОМЕР_1 ТОВ "Полісся-молоко" за період з 20.11.2013 по 11.12.2013, з 12.12.2013 по 15.12.2013, платіжних доручень, які наявні в матеріалах справи, ПАT "Куликівське молоко" в повному обсязі перерахувало на користь ТОВ "Полісся-молоко" кошти за придбане майно за договорами купівлі-продажу №2688, №2689 від 14.11.2013), станом на дату укладення оспорюваних правочинів (14.11.2013) у боржника були відсутні фінансові зобов`язання (податковий борг) перед ГУ ДФС, оскільки податкове повідомлення-рішення №0000022200 від 10.04.2013 визнано протиправним та скасовано (постанова Чернігівського окружного адміністративного суду від 13.09.2013, що винесена у справі №825/3381/13-а та залишена без змін Київським апеляційним адміністративним судом від 14.11.2013, яка набрала законної сили (ст. 256 КАС України), а пов`язаність осіб, які уклали спірні договори не підтверджена належними та допустимими доказами.
Враховуючи вищевикладене, вимоги ст. 236 ГПК України, якими обумовлено те, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, відсутності належних та допустимих доказів в підтвердження наявності сукупності обставин, які підтвердять фраудаторність оспорюваних договорів, позов є необґрунтованим. 
Відповідно до ст.ст. 74, 77 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Судовий збір, у відповідності до ст.129 ГПК України, слід залишити за позивачем.
Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 86, 129, 236-238, 240-241 ГПК України, суд
ВИРІШИВ:
в задоволенні позову - відмовити.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом. Апеляційну скаргу може бути подано до Західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст рішення складено 05.05.2026
Суддя І. М. Скапровська