Справа № 164/537/23 	Головуючий у 1 інстанції: Токарська І. С. 	
Провадження № 22-ц/802/617/26  	  Доповідач: Карпук  А. К.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2026 року        місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Карпук А.К.
суддів – Бовчалюк З.А., Здрилюк О. І. 

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи та стягнення страхового відшкодування за апеляційною скаргою відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на рішення Маневицького районного суду Волинської області від 04 березня 2026 року в складі судді Токарської І. С., 
встановив:
У квітні 2023 року позивач звернулася до суду із позовом, мотивуючи тим, що 13 травня 2019 року близько 00:30 годин водій автомобіля марки «АУДІ-80», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , рухаючись в с.Старий Чорторийськ по вул. Сокола в напрямку с.Новосілки Маневицького району, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , який помер на місці пригоди. Цивільно – правова відповідальність воді автомобіля марки «Ауді-80», д.н.з. НОМЕР_1 , станом на дату ДТП (13 травня 2019 року) була застрахована відповідно до Полісу №АМ7360752 в АТ «СГ «ТАС» (приватне). 16 грудня 2019 року на адресу АТ «СГ «ТАС» (приватне) було надіслано заяву про виплату страхового відшкодування в інтересах ОСОБА_1 (матері загиблого) та ОСОБА_4 (батька загиблого) за шкоду, заподіяну в результаті ДТП з участю автомобіля «Ауді-80», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 . Загальна сума страхового відшкодування з урахуванням встановленого ліміту страхового відшкодування складала 200 000 гривень, з яких по 25 038 гривень – відшкодування моральної шкоди для кожного із заявників – ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , 11 500 гривень – витрат на поховання для ОСОБА_1 та 150 228 гривень – витрати на утримання для ОСОБА_4 30 листопада 2021 року АТ «СГ «ТАС» за результатом розгляду вказаної заяви проведено виплату страхового відшкодування для ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у загальному розмірі 61 576 гривень. 17 жовтня 2022 року до матеріалів страхової справи було долучено документи, що підтверджують встановлення пам`ятника із вимогою здійснити для ОСОБА_1 виплату страхового відшкодування на спорудження надгробного пам`ятника у розмірі 42 000 гривень. Листом від 9 грудня 2022 року АТ «СГ «ТАС» повідомило про відмову у виплаті страхового відшкодування на спорудження пам`ятника у розмірі 42 000 гривень, оскільки заява про долучення документів та виплату страхового відшкодування не була подана впродовж трьох років з моменту скоєння дорожньо – транспортної пригоди (якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого). Із рішенням АТ «СГ`ТАС» про відмову у виплаті страхового відшкодування не погоджуються, вважають безпідставним, оскільки із заявою про виплату страхового відшкодування ОСОБА_1 звернулася до страхової компанії в межах встановленого Законом трирічного строку, а саме 16 грудня 2019 року (ДТП мала місце 13 травня 2019 року). Крім цього сторона позивача зазначає, що згідно з їх розрахунками до загальної суми у розмірі 42 000 гривень 00 копійок нараховуються пеня, три проценти річних та інфляційні втрати за користування чужими коштами за весь час прострочення згідно зі ст. 625 ЦК України. Для позивача ОСОБА_1 сума нарахування заборгованості за період з 9 грудня 2022 року по 29 березня 2023 року становить 7 700, 26 гривень, з яких: пеня 6 386, 30 гривень, відсотки річні – 383,18 гривень, інфляційні втрати – 930, 78 гривень. На підставі зазначеного просили суд стягнути із АТ «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 42 000 гривень, пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 6 386 гривень 30 копійок, три відсотки річних у розмірі 383 гривні 18 копійок, інфляційні втрати у розмірі 930 гривень 76 копійок, а всього 7 700 гривень 27 копійок. Також просили суд стягнути із відповідача 6 500 гривень витрат на професійну правничу допомогу. 
У подальшому стороною позивача 25 квітня 2023 року подано заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої просили стягнути з АТ «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_1 відшкодування у розмірі 42 000 гривень та пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 8 400 гривень, три відсотки річних у розмірі 504 гривні, інфляційні втрати у розмірі 1 574 гривні 74 копійки, а всього разом 10 478 гривень 74 копійки. Також просила стягнути понесені судові витрати у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі 6 500 гривень. 
26 червня 2023 року представником позивача подано заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої просили стягнути з АТ «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_1 відшкодування у розмірі 42 000 гривень та пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 11 967 гривень 12 копійок, три відсотки річних у розмірі 718 гривень 3 копійки, інфляційні втрати у розмірі 1 880 гривень 20 копійок, а всього разом 14 565 гривень 35 копійок. Також просила стягнути понесені судові витрати у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі 6 500 гривень. 
02 жовтня 2023 року представником позивача подано заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої просили стягнути з АТ «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_1 відшкодування у розмірі 42 000 гривень та пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 16 968 гривень 00 копійок, три відсотки річних у розмірі 1 056 гривень 33 копійки, інфляційні втрати у розмірі 1 350 гривень 33 копійки, а всього разом 19 374 гривні 66 копійок. Також просила стягнути понесені судові витрати у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі 6 500 гривень. 
17 листопада 2023 року представником позивача подано заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої просили стягнути з АТ «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_1 відшкодування у розмірі 42 000 гривень та пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 18 919 гривень 56 копійок, три відсотки річних у розмірі 1 225 гривень 48 копійок, інфляційні втрати у розмірі 1 915 гривень 62 копійки, а всього разом 22 060 гривень 66 копійок. Також просила стягнути понесені судові витрати у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі 6 500 гривень. 
Рішенням Маневицького районного суду від 04 березня 2026 року ухвалено позов задовольнити частково. 
Стягнути з Акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 42 000 гривень 00 копійок. 
Стягнути з Акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_1 пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 6 386 гривень 30 копійок, три відсотки річних у розмірі 383 гривні 18 копійок, інфляційні втрати у розмірі 930 гривень 76 копійок, а всього разом 7 700 гривень 00 копійок. 
Стягнути з Акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу в розмірі 6 500 гривень. 
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Стягнути з Акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» у дохід держави 2 684 гривні судового збору. 
В апеляційній скарзі відповідач АТ «Страхова група «ТАС» просить рішення суду скасувати та закрити провадження у справі. Покликається на те, що у провадженні Маневицького районного суду вже перебувала справа з такими ж позовними вимогами і позивач відмовився від позову. Також позивач пропустив трирічний строк звернення з заявою про виплату страхового відшкодування.
Згідно з приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Оскільки ціна позову в даній справі менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Датою прийняття постанови у даній справі є 22.05.2026, тобто дата складення повного судового рішення.
Вивчивши матеріали справи, зміст оскарженого рішення, аргументи апеляційної скарги колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції.
Судом першої інстанції встановлено, що 13 травня 2019 року близько 00:30 годин водій автомобіля марки «АУДІ-80», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , рухаючись в с.Старий Чорторийськ по вул. Сокола в напрямку с.Новосілки Маневицького району, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , який помер на місці пригоди. 
Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «Ауді-80», д.н.з. НОМЕР_1 , станом на дату ДТП (13 травня 2019 року) була застрахована відповідно до Полісу №АМ7360752 в АТ «СГ «ТАС».
16 грудня 2019 року на адресу АТ «СГ «ТАС» було надіслано заяву про виплату страхового відшкодування в інтересах ОСОБА_1 (матері загиблого) та ОСОБА_4 (батька загиблого) за шкоду, заподіяну в результаті ДТП з участю автомобіля «Ауді-80», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 . Загальна сума страхового відшкодування з урахуванням встановленого ліміту страхового відшкодування складала 200 000 гривень, з яких по 25 038 гривень – відшкодування моральної шкоди для кожного із заявників – ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , 11 500 гривень – витрат на поховання для ОСОБА_1 та 150 228 гривень – витрат утримання для ОСОБА_4 
30 листопада 2021 року АТ «СГ «ТАС» за результатом розгляду вказаної заяви проведено виплату страхового відшкодування для ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у загальному розмірі 61 576 гривень (дата, вид та розмір сплати цього страхового відшкодування за заявою про виплату страхового відшкодування від 16 грудня 2019 року сторонами не оспорюється). 
Апеляційним судом встановлено, що листом від 25.11.2021 АТ «СГ «ТАС» повідомило директора ТОВ «ЮК ЦЕНТР АВТОВИПЛАТ ПОЛІС», який діяв як представник позивача ОСОБА_1 , про прийняте рішення щодо страхової виплати у розмірі 61 576 грн. з яких ОСОБА_1 , ОСОБА_4 по 25038 грн. моральної шкоди, та 11500 грн. на поховання на підставі товарний чеку від 13.05.2018 № 92.
17 жовтня 2022 року представник заявника ОСОБА_1 - директор ТзОВ юридична компанія «ЦЕНТР АВТОВИПЛАТ ПОЛІС» на адресу АТ «Страхова група «ТАС» подало заяву про долучення документів, у якій описує обставини дорожньо-транспортної пригоди , у якій загинув син позивачки, перелічує документи, які додає до заяви, а саме – товарний чек на суму 42000 грн., копія виписки з ЄДР відносно ФОП ОСОБА_5 та на підставі ст. 26, 27.4, 35 Закону України « Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту», просить здійснити виплату страхового відшкодування у розмірі 42000 грн. 
Із долученого до матеріалів цивільної справи товарного чека № 0001 від 24 грудня 2019 року вбачається, що він виданий підприємцем ОСОБА_6 , найменування товару – Пам`ятник з граніту, ціна за одиницю – 42000 грн. 
Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до положень ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 1, 2, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Відповідно до стетей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Так, відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовано Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV від 01.07.2004 (далі - Закон №1961-IV).
Відповідно до преамбули Закону України №1961-IV, він регулює відносини у обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
Відповідно до статті 22 Закону України №1961-IV від 01.07.2004 у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
За змістом статей 9, 22-28, 35 Закону України № 1961-IV настання страхового випадку є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування, потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми.
Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок страхового випадку життю, здоров`ю, майну третьої особи. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи особа, яка має право на отримання відшкодування, подає, страховику заяву про страхове відшкодування.
Згідно з п.27.2. ст.27 цього ж Закону страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами; загальний розмір страхового відшкодування утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.
За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). 
Так як цивільно-правова відповідальність володільців джерела підвищеної небезпеки настає незалежно від наявності вини, а страхування цивільно-правової відповідальності спрямоване саме на страхування відповідальності законних володільців джерела підвищеної небезпеки, то з урахуванням фактичних обставин по справі та приписів статті 22 Закону України N1961-IV, особою відповідальною за відшкодування шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки є Приватне Акціонерне Товариство «Страхова Група «TAC».
Пунктом 27.3 ст.27 Законом 1961-IV визначено, що страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.
Згідно п.27.4. 1 статті 37 Закону № 1961-IV страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.
Відповідно до п.п. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 названого Закону1961-IV, підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.
Закон передбачає, що потерпілий, який володіє правом на майнове відшкодування заподіяної йому шкоди, повинен вчинити ряд активних дій, які б свідчили про його волевиявлення щодо здійснення цього права. Вказані активні дії потерпілого закон пов`язує, зокрема, із поданням заяви про страхове відшкодування впродовж визначеного законом строку (підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV), зі сприянням у визначенні характеру та розміру збитків (пункт 331.1статті 331 Закону № 1961-IV).
Відтак право потерпілого на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної дорожньо-транспортної пригоди (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 910/7449/17).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 на яку посилається представник позивача, суд дійшов висновку, що законодавство у страхових правовідносинах передбачає здійснення прав та обов`язків з дотриманням принципу добросовісності всіма учасниками цих правовідносин і не дотримання цього принципу може мати наслідком відмову в захисті порушеного права, зокрема в праві на відшкодування шкоди при недобросовісній поведінці особи взагалі, та звільняє страховика від обов`язку відшкодування шкоди при недобросовісній поведінці винної особи та потерпілого. Разом з тим у порушення принципу пропорційності законом не встановлено механізму захисту права осіб (поновлення права), які добросовісно виконують покладені на них обов`язки, якщо шкода не відшкодована не з їхньої вини. Тому тлумачення права щодо відшкодування шкоди за наслідками страхового випадку за Законом № 1961-IV, має здійснюватися з огляду на добросовісне виконання зобов`язань та поведінки всіх учасників (добросовісна чи недобросовісна поведінка/дії) та пропорційність інтересів усіх учасників цих правовідносин.
Колегія суддів вважає, що під час розгляду справи знайшли своє підтвердження обставини щодо своєчасності звернення позивачки із заявою на виплату страхового відшкодування, а саме в межах трирічного строку встановленого законом – 16.12.2019.
Посилання відповідача щодо пропущення строків звернення із заявою на виплату страхового відшкодування колегія суддів відхиляє, оскільки виходячи із змісту заяви від17 жовтня 2022 року , остання є похідною від заяви від 16 жовтня 2019 року про виплату страхового відшкодування, так як відповідно до п.27.4. 1 статті 37 Закону № 1961-IV витрати на спорудження надгробного пам`ятника відшкодовуються за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати.
Суд вважає, що отримання страхувальником страхових платежів за забезпечений транспортний засіб та не здійснення ним страхової виплати за спорудження надгробного пам`ятника, нівелює саму суть страхування та суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року по справі № 755/18006/15-ц.
З огляду на викладене, враховуючи, що позивачка вчасно у встановлені законом строки звернулася із заявою про страхове відшкодування, що не спростовано відповідачем належними та допустимими доказами, вимога про відшкодування страховиком витрат на спорудження надгробного пам`ятника відповідає вимогам чинного законодавства та підлягає задоволенню, про що правильно зазначив місцевий суд в оскарженому рішенні.
Страхове відшкодування у розмірі 42 000,00 грн., у відповідності до п.27.4.1 статті 37 Закону № 1961-IV не перевищує розміру 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.
Щодо вимог позивача про стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат слід зазначити наступне.
У відповідності до ст. 36.5 Закону № 1961-IV за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.
Облікова ставка Національного банку - один з монетарних інструментів, за допомогою якого Національний банк установлює для суб`єктів грошово-кредитного ринку орієнтир щодо вартості залучених та розміщених грошових коштів на відповідний період і є основною процентною ставкою, яка залежить від процесів, що відбуваються в макроекономічній, бюджетній сферах та на грошово-кредитному ринку.
Відповідно до ст.992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.
Частиною першою ст.624 ЦК України передбачено, що в разі якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному обсязі, незалежно від відшкодування збитків.
Ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до ч.1 ст.550 ЦК України право на неустойку (штраф, пеню) виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.
Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом ч.2 ст. 551 ЦК України).
Таким чином пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення зобов`язання й до того дня, доки зобов`язання не буде виконано.
Ураховуючи норми закону , відмову страховика у виплаті стартового відшкодування на спорудження надгробного пам`ятника, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення на користь ОСОБА_1 пені з розрахунку подвійної ставки Національного банку України в розмірі 6 386 гривень 30 копійок, трьох відсотків річних у розмірі 383 гривень 18 копійок, інфляційних втрат у розмірі 930 гривень 76 копійок, а всього 7 700 гривень, тобто виходячи із розрахунку на час звернення позивача до суду. 
Аргументи апеляційної скарги щодо несвоєчасного подання заяви про страхове відшкодування спростовується матеріалами справи та зводяться до суб`єктивного тлумачення обставин справи у сукупності з нормами закону щодо поняття трирічного строку звернення за виплатою страхового відшкодування, який є присічним строком, і позивачем дотриманий. 
Неподання заяви про страхове відшкодування впродовж встановлених підпунктом 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону строків, як підстава для відмови виплати страхового відшкодування, стосується випадків, коли впродовж цих строків потерпілий взагалі не висловлював волевиявлення, спрямованого на отримання компенсації, у той час як в цій справі такі строки дотримані.
Покликання в апеляційній скарзі п.18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу як на підставу звільнення від відповідальності, передбаченої статтею 625 ЦК України апеляційний суд відхиляє.
Зокрема, згідно з п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
У справі що розглядається правовідносини виникли у зв`язку із укладеним договором цивільно-правової відповідальності власника наземного транспорту, а не за договором позики, тому положення цього пункту не застосовуються до спірних правовідносин.
Оскільки відповідач обґрунтував відмову у виплаті страхового відшкодування посиланням на пропуск строку звернення потерпілої оосби за виплатою, доводи апеляційної скарги про застосування статті 617 ЦК України, яка передбачає звільнення від відповідальності за невиконання зобов`язання у зв`язку із надзвичайною, невідворотною обставиною, якою є військова агресія росії, не грунтується на приписах цієї статті.
Позивачем не пропущено строк позовної давності з огляду на звернення до суду в межах трирічного строку з часу відмови у виплаті страхового відшкодування та призупинення перебігу позовної давності у зв`язку з введеним на території України воєнним станом.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просила стягнути витрати на надання професійної правничої допомоги в апеляційному суді у розмірі 4000 грн.
До заяви додала платіжну інструкції про сплату 4000 гривень, детальний опис виконаних робіт – за написання відзиву на апеляційну скаргу – 3 тисячі грн., участь в судових засіданнях -1 тисяча гривень.
В матеріалах цивільної справи є Договір про надання професійної правничої допомоги від 28 лютого 2023 року, укладений між ОСОБА_7 та позивачкою ОСОБА_1 , згідно з яким розмір витрат на професійну правничу допомогу в апеляційному суді становить 4000 грн.
Відповідно до положень статті 141 ЦПК України, у зв`язку із відмовою у задоволенні апеляційної скарги, ураховуючи, що відповідач не висловлював заперечень щодо розміру заявлених вимог, беручи до увагу подані докази, колегія суддів дійшла висновку , що з відповідача на користь позивача ОСОБА_1 необхідно стягнути 3000 гривень витрат за надання правничої допомоги в апеляційному суді.
Витрати за участь в судовому засіданні у розмірі 1000 гривень не відшкодовуються, оскільки розгляд справи апеляційним судом проведено без участі сторін.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку, що подану апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись статтями 268, 367, 368, 375, 382, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд
ухвалив:
Апеляційну скаргу відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» залишити без задоволення.
Рішення Маневицького районного суду Волинської області від 04 березня 2026 року в даній справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий 

Судді: