КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 939/2603/24 Головуючий у суді І інстанції Герасименко М.М.
Провадження № 22-ц/824/1667/2026 Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 червня 2026 року м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Голуб С.А., суддів: Борисової О.В., Таргоній Д.О., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Бородянського районного суду Київської області від 12 травня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої спільно кількома неповнолітніми особами,

в с т а н о в и в:

У вересні 2024 року ОСОБА_3  звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої спільно кількома неповнолітніми особами.
Позов обґрунтувала тим, що 16 червня 2024 року біля будинку АДРЕСА_1 , в якому вона проживає, було пошкоджено зовнішній вигляд належного їй на праві власності транспортного засобу марки «Hyundai» модель «Іоniq», реєстраційний номер НОМЕР_1 . Пошкодження отримали й інші транспортні засоби, які були припарковані поруч з її автомобілем. 
З приводу пошкодження автомобіля вона звернулась до відділення поліції № 2 Бучанського РУП ГУНП в Київській області і в результаті проведеної перевірки встановлено, що 16 червня 2024 року о 03 годині неповнолітні діти відповідачів: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуваючи у квартирі АДРЕСА_2 , почали кидали горіхи з балкону 9 поверху будинку по припарковим біля будинку транспортним засобам, що призвело до пошкодження належного позивачу автомобіля. 
Будучи опитаними в присутності батьків всі учасники цієї події підтвердили вищезазначену інформацію, тобто визнали свою вину у пошкодженні транспортного засобу позивача. Однак, оскільки загальний розмір шкоди не перевищує розміру шкоди, необхідного для складу злочину, передбаченого статтею 194 КК України, ознак кримінального правопорушення, не виявлено і відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань не внесені. Як вказано у доповідній записці, працівник поліції дійшов висновку, що дана подія має ознаки цивільно-правових відносин.
Внаслідок вказаної події позивачу нанесена матеріальна шкода, яка згідно оцінки спеціаліста становить 13 529,40 грн. Винні у завданні матеріальної шкоди є неповнолітніми особами у віці від 14 до 18 років, навчаються у Немішаївській гімназії № 1, повної цивільної дієздатності не мають, не працюють, самостійні доходи відсутні. У зв`язку з чим, заподіяна ними шкода у розмірі 13 529,40 грн повинна бути відшкодована їх батьками в солідарному порядку. Оскільки відповідачі добровільно відмовилися відшкодувати завдану шкоду,позивач просила стягнути з них солідарно на її користь матеріальну шкоду у розмірі 13 529,40 грн та судові витрати.
Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 12 травня 2025 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3  матеріальну шкоду у розмірі 4 509,80 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3  матеріальну шкоду у розмірі 4 509,80 грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3  матеріальну шкоду у розмірі 4 509,80 грн.
В задоволенні іншої частини позову відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_3 по 403,73 грн сплаченого судового збору та по 3 333,33 грн витрат на професійну правничу допомогу з кожного.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оскільки внаслідок хуліганських дій неповнолітніх дітей відповідачів: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , був пошкоджений транспортний засіб позивача, чим їй завдана майнова шкода у розмірі 13 529,40 грн, яка відповідачами не відшкодована, наявні підстави для стягнення з відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в рівних частках з кожного по 4 509,80 грн на користь  ОСОБА_3 .
При цьому відсутні підстави для стягнення завданої матеріальної шкоди з ОСОБА_5 , оскільки суду не надано доказів про те, що його неповнолітня дочка ОСОБА_8 разом з неповнолітніми ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_2 вчинила хуліганські дії, внаслідок яких було пошкоджено транспортний засіб позивача.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися з апеляційною скаргою, в якій просять його скасувати мотивів неповного з`ясування та недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначають, що досліджені під час розгляду справи постанови у справах про адміністративні правопорушення, вчинені відповідачами, не містять, окрім слів, що діти відповідачів кидали горіхи з 9 поверху житлового будинку, що призвело до пошкодження автомобіля позивача, відомостей, які свідчать про наявність його пошкоджень.
У доповідній записці про розгляд заяв ОСОБА_10 , ОСОБА_3 та ОСОБА_11 , складеній ст. інспектором СЮП ВП Бучанського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_12, на підставі якої ОСОБА_10 повідомлено про результати розгляду її заяви про пошкодження автомобіля, зазначено, що неповнолітні ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_2 кидали горіхи з балкону в бік дитячого майданчика. В цей час спрацювала сигналізація на автомобілі, а коли ОСОБА_8 зробила їм зауваження вони пішли з балкону. Вищезазначену інформацію неповнолітні підтвердили в присутності батьків. Оскільки дана подія має ознаки цивільно-правових відносин, заявникам роз`яснено про їх право на звернення до суду з цивільним позовом про відшкодування матеріальних збитків. Тобто вказана доповідна записка також не містить відомостей про наявність пошкоджень автомобіля позивача.
Показання в судовому засіданні свідка ОСОБА_12 про те, що на автомобілі позивача були вм`ятини, нічим не підтверджені і не доводять того, що ці пошкодження заподіяні саме дітьми відповідачів. При складанні протоколів про адміністративні правопорушення  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 автомобіль позивача не показували.
З рахунку на кузовні роботи вбачається лише те, які роботи необхідно виконати для ремонту автомобіля та які для цього необхідні запасні частини, але цей рахунок також не містить відомостей про те, які пошкодження має автомобіль і які причини їх виникнення. Крім того, вартість робіт і запасних частин в рахунку нічим не обґрунтована.
Оскільки матеріали справи не містять жодних доказів наявності шкоди у вигляді пошкодження автомобіля позивача, відповідно суд не мав можливості встановити причинний зв`язок між протиправною поведінкою неповнолітніх дітей відповідачів та непідтвердженою шкодою, тому відповідачі вважають, що підстави для задоволення позову відсутні.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_3 - адвокат Горбоконь В.Ю. проситьвказану апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, посилаючись на те, що доводи відповідачів є безпідставними, оскільки суд першої інстанції ухвалив справедливе та обґрунтоване рішення, яке базується на положеннях матеріального та процесуального права.
Зокрема зазначає, що відповідачі не заперечували той факт, що їх неповнолітні діти дійсно вчиняли хуліганські дії, а саме кидали горіхи з 9 поверху будинку АДРЕСА_1 , але не погоджуються з тим, що цими діями пошкоджено автомобіль позивача та завдано відповідної шкоди. Однак, в матеріалах справи наявні копії постанов у справах про притягнення відповідачів до адміністративної відповідальності за вчинення ними адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 184 КУпАП. Кожна з цих постанов підтверджує вину неповнолітніх дітей у вчиненні дій, в результаті яких була спричинена шкода  ОСОБА_3 . Зазначені постанови суду є чинними та не оскаржені у встановленому законом порядку, а тому обставини щодо встановлення вини у вчиненні протиправних дій неповнолітніми дітьми відповідачів, які завдали шкоди транспортному засобу позивача, можна віднести до преюдиційних фактів.
Звертає увагу, що у всіх вказаних постановах відсутні будь-які аргументи батьків неповнолітніх дітей, які б спростовували висновки органів поліції про те, що в результаті їх хуліганських дій спричинена майнова шкода, у тому числі і транспортному засобу позивача. Окрім того, при розгляді справ про адміністративні правопорушення батьки повністю визнали вину своїх неповнолітніх дітей у вчиненні хуліганський дій щодо пошкодження транспортного засобу позивача, але вже при розгляді даної справи змінили свою позицію, стверджуючи, що їх діти не причетні до пошкоджень транспортних засобів.
Також вину неповнолітніх осіб у заподіянні шкоди позивачу, крім наявних у справі матеріалів, повністю підтвердив і залучений свідок - інспектор СЮП ВП Бучанського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_12 , яка проводила перевірку фактів вчинення хуліганських дій неповнолітніми особами та проводила відповідне документальне оформлення.
Наведені в апеляційній скарзі аргументи про те, що позивач не надавала для огляду відповідачам свій пошкоджений транспортний засіб є надуманими, що засвідчила своїми показами вищевказаний свідок, яка чітко вказала, що пошкоджені автомобілі були оглянуті працівниками поліції разом з відповідачами і при огляді були помічені пошкодження зовнішнього вигляду автомобілів, в тому числі і транспортного засобу позивача, біля якого лежали залишки горіхів.
Стосовно наданого рахунку на кузовні роботи ФОП ОСОБА_13 , проти якого відповідачі заперечували, представник позивача вказує, що  ОСОБА_3 з метою визначення вартості завданої шкоди звернулась до станції технічного обслуговування з питанням відновлення пошкодження транспортного засобу, де було визначено вартість відновлювальних робіт. Працівники вказаного ФОП, оглянувши пошкодження, зробили розрахунок відновлювальних робіт. ФОП ОСОБА_13 відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань має основний вид діяльності за КВЕД - технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів (код 45.20), відтак має правові підстави для проведення ремонтних робіт та визначення їх вартості. З приводу вартості відновлювального ремонту, то оцінка відповідних робіт була проведена вже більш ніж рік тому, одразу після вчинення хуліганських дій неповнолітніми дітьми відповідачів, а станом на сьогодні, в зв`язку з інфляцією та суттєвим подорожчанням матеріалів і послуг вартість відновних робіт була б значно більшою.
Інші учасники справи правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.
Згідно із частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
У зв`язку з наведеним та на підставі ухвали апеляційного суду про призначення справи до судового розгляду у порядку письмового провадження, перегляд справи в апеляційному порядку здійснено без повідомлення (виклику) учасників справи.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також заперечень відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволенняз таких підстав.
Суд першої інстанції встановив, що 17 червня 2024 року о 03 годині в АДРЕСА_3 , неповнолітні діти відповідачів: ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вчинили спільно хуліганські дії, а саме кидали горіхи з балкону 9 поверху будинку, що призвело до пошкодження автомобілів, в тому числі автомобіля ОСОБА_3  марки «Hyundai», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить їй на праві власності, що підтверджується копіями постанов Бородянського районного суду Київської області від 05 липня та 08 серпня 2024 року у справах № 939/1693/24, № 939/1691/24, № 939/1756/24 (а.с. 56-59), копією матеріалів перевірки за результатами заяв ОСОБА_3 та інших (а.с. 124-137).
Неповнолітні діти відповідачів: ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вчинили дрібне хуліганство, відповідальність за яке передбачена статтею 173 КУпАП, однак вони не досягли шістнадцятирічного віку і не підлягають адміністративній відповідальності за вказаною нормою.
Постановами Бородянського районного суду Київської області від 05 липня 2024 року у справі № 939/1693/24, № 939/1691/24 ОСОБА_4 та ОСОБА_1 визнано винуватими у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 184 КУпАП, а саме за неналежне виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своїх дітей і до них застосоване адміністративне стягнення у виді штрафу (а.с. 56, 57).
Постановою Бородянського районного суду Київської області від 08 серпня 2024 року у справі № 939/1756/24 ОСОБА_2 визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 184 КУпАП, а саме за неналежне виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до свого неповнолітнього сина і до неї застосоване адміністративне стягнення у виді штрафу (а.с. 58-59).
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 засвідчила, що вона працює на посаді інспектора СЮП ВП Бучанського РУП ГУНП в Київській області. 17 червня 2024 року до неї звернувся черговий відділення та повідомив про те, що по АДРЕСА_1 біля будинку пошкоджені автомобілі. Прибувши на місце події, було встановлено пошкодження чотирьох автомобілів, але заяви надійшли від трьох осіб, а саме від власників автомобілів марки Ніссан, Пежо, Хюндай. Власник ще одного автомобіля, схожого на автомобіль марки Жук, відмовилася писати заяву з особистих причин. Патрульна поліція вказала на пошкодження, які отримали вказані автомобілі. Вона (свідок) також особисто оглядала вказані автомобілі та побачила вм`ятини на корпусах цих автомобілів, навколо яких були розколоті горіхи. В автомобілі марки Хюндай пам`ятає наявність однієї вм`ятини на даху авто точно. У подальшому було встановлено, що до пошкодження вказаних транспортних засобів причетні неповнолітні діти відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , які прийшли в гості до неповнолітньої ОСОБА_8 . При з`ясуванні обставин неповнолітні ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , у присутності своїх батьків, визнали, що вони з 9 поверху будинку кидали горіхи. Неповнолітня ОСОБА_8 вказала, що коли вона зробила їм зауваження, після того як почула звук сигналізації авто, то вони припинили кидати горіхи.
Відповідно до рахунку на кузовні роботи № ЛИС00000313 від 24 червня 2024 року, виданого ФОП ОСОБА_13 , вартість ремонтних робіт пошкодженого транспортного засобу позивача становить 13 529,40 грн (а.с. 8).
За правилом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Апеляційна скарга на рішення суду подана лише двома відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , тому правильність висновків суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом лише в частині тих відповідачів, якими подано апеляційну скаргу.
Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, визначених частиною другою статті 16 ЦК України.
Частиною другою статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже підставою цивільно-правової відповідальності, як обов`язку відшкодувати шкоду, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Цивільно-правова деліктна відповідальність - це забезпечений державним примусом обов`язок відповідальної особи відшкодувати потерпілому заподіяну шкоду.
Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (пункт 1 частини другої статті 22 ЦК України).
За приписами частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.
Загальні правила відшкодування завданої особі недоговірної шкоди передбачені статтею 1166 ЦК України, яка встановлює, що будь-яка майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам або майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала, в повному обсязі. Якщо мають місце спеціальні підстави, що надають можливість застосовувати до правовідносин положення інших статей § 1 Глави 82 ЦК, треба застосовувати спеціальні норми.
Аналіз положень статті 1166 ЦК України дозволяє дійти висновку, що загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, винне діяння заподіювача шкоди (цивільне правопорушення), яке містить такі складові: протиправна поведінка особи, настання шкоди, причинний зв`язок між ними та вина заподіювача шкоди.
Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.
Під шкодою розуміється майнова шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права.
Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.
Отже, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та наслідками полягає в тому, що шкідливий результат є наслідком саме цієї протиправної поведінки, тобто не існує будь-яких інших обставин, які вплинули на ці події (опосередкований причинний зв`язок).
Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди (умислу або необережності).
Вина, тобто психічне ставлення особи до вчиненого нею протиправного діяння, а також до негативних наслідків, що настали в результаті такої поведінки або діяння, можлива у формі умислу або необережності. Умисел полягає в тому, що особа розуміє значенні своїх дій, передбачає настання негативних наслідків і свідомо їх допускає. Необережність полягає в тому, що особа не передбачає можливість завдання шкоди при обов`язку її передбачити.
Відсутність будь-якої з цих умов є підставою для звільнення особи від відповідальності, якщо інше не встановлено законом.
Водночас цивільне законодавство (частина друга статті 1166 ЦК України) в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
У разі встановлення конкретної особи, яка завдала шкоду, відбувається розподіл тягаря доказування: позивач повинен довести наявність шкоди та причинний зв`язок, відповідач доводить відсутність протиправності та вину (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20).
Загальні положення про оцінку доказів встановлені у параграфі 1 глави 5 ЦПК України.
Відповідно до статей 76, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Такі випадки встановлені, зокрема, статтею 82 ЦПК України, яка регулює підстави звільнення від доказування.
Згідно з частиною шостою цієї статті вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Таким чином, стаття 82 ЦПК України встановила, що постанова у справі про адміністративне правопорушення є обов`язковою для суду, який розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої прийнята ця постанова, лише у питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
У справі, яка переглядається, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є особами, стосовно яких прийняті постанови Бородянського районного суду Київської області від 05 липня 2024 року у справі № 939/1691/24 та від 08 серпня 2024 року 939/1693 у справі № 939/1756/24 відповідно, які набрали законної сили.
Так, постановою суду від 05 липня 2024 року у справі № 939/1691/24 встановлено, що 17 червня 2024 року о 03 годині в АДРЕСА_3 , ОСОБА_1 не виконувала своїх батьківських обов`язків відносно свого неповнолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , внаслідок чого він вчинив хуліганські дії, а саме кидав горіхи з балкону 9-го поверху будинку, що призвело до пошкодження автомобілів. При розгляді справи ОСОБА_1 вину визнала, викладені у протоколі обставини підтвердила.
Постановою суду від 08 серпня 2024 року у справі № 939/1756/24 встановлено, що 17 червня 2024 року о 03-й годині в АДРЕСА_3 , ОСОБА_2 не виконувала своїх батьківських обов`язків відносно свого неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , внаслідок чого він вчинив хуліганські дії, а саме кидав горіхи з балкону 9-го поверху будинку, що призвело до пошкодження автомобілів, припаркованих між будинком та дитячим майданчиком: Хюндай НОМЕР_1 , Нісан Кашкай НОМЕР_2, Пежо 301 НОМЕР_3 .
Як зазначено у постанові Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 234/16272/15-ц, з огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України), особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини. Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. У такому разі і призначення відповідної експертизи не вимагається.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.
Отже, викладені у вищевказаних постановах обставини і висновки суду щодо неналежного виконання відповідачами батьківських обов`язків відносно своїх неповнолітніх синів, у зв`язку з чим вони вчинила хуліганські дії, що призвело до пошкодження у тому числі автомобіля позивача, мають преюдиційне значення при вирішенні цієї справи.
Крім того, обставини заподіяння механічних пошкоджень автомобілю  ОСОБА_3 внаслідок неправомірних дій неповнолітніх ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьками яких є відповідачі (скаржники), підтверджується сукупністю інших наявних у справі доказів, а саме: доповідною запискою, складеною на ім`я т.в.о. начальника відділення поліції № 2 Бучанського РУП ГУ НП в Київській області старшим інспектором СЮП ВП Бучанського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_12. 30 червня 2024 року щодо результатів розгляду звернення ОСОБА_10 ,  ОСОБА_3 , ОСОБА_15 ; листом Бородянського відділення поліції Ірпінського відділу ГУ НП в Київській області від 09 липня 2024 року; матеріалами перевірки за результатами заяв ОСОБА_3 та інших потерпілих; показами допитаного свідка ОСОБА_12 .
З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність вини ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у заподіянні шкоди ОСОБА_3 під час подій, що мали місце 17 червня 2024 року о 03 годині в АДРЕСА_1 , а також причинно-наслідкового зв`язку між діями неповнолітніх дітей відповідачів щодо кидання горіхів з балкону 9 поверху будинку на припаркований автомобільпозивача та завданою їй майновою шкодою.
В силу частин першої, другої статті 150 СК України на батьків покладається обов`язок виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний моральний розвиток.
Неповнолітня особа несе відповідальність за шкоду, завдану нею іншій особі, відповідно до статті 1179 цього Кодексу (частина третя статті 33 ЦК України).
Отже, спеціальною нормою, яка регулює відшкодування шкоди, завданої неповнолітньою особою, є стаття 1179 ЦК України.
Відповідно до частин першої, другої статті 1179 ЦК України неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Обов`язок батьків (усиновлювачів), піклувальника, закладу, який за законом здійснює щодо неповнолітньої особи функції піклувальника, відшкодувати шкоду припиняється після досягнення особою, яка завдала шкоди, повноліття або коли вона до досягнення повноліття стане власником майна, достатнього для відшкодування шкоди.
Із наведеного слідує, що батьки відповідають за шкоду, завдану неповнолітньою дитиною, за наявності одночасно двох умов: 1) у неповнолітньої особи недостатньо майна для відшкодування завданої шкоди; б) має місце вина батьків. При цьому вина батьків презюмується, а це означає, що тягар доказування власної невинуватості покладено на батьків.
Вина в деліктному праві означає невжиття особою усіх заходів, яких від неї було розумним очікувати для того, щою запобігти завданню шкоди. У зазначеному контексті батьки є опосередковано причетними до шкоди, завданої їхньою дитиною. Їх вина полягає не в тому, що вони спільно з дитиною завдали шкоди, а в тому, що вони неналежно наглядали за дитиною чи неналежно її виховували, наслідком чого стало те, що дитина допустила шкідливу поведінку, недбало ставлячись до інтересів оточуючих або й свідомо посягала на них.
Згідно із частиною першою статті 1182 ЦК України відшкодування шкоди, завданої кількома неповнолітніми, відшкодовується ними у частці, яка визначається за домовленістю між ними або за рішенням суду.
Суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів встановив, що внаслідок хуліганських дій неповнолітніх дітей відповідачів був пошкоджений транспортний засіб позивача, що підтверджується постановами суду у справах про адміністративні правопорушення відносно відповідачів, які набрали законної сили і відповідно до яких винуватими у заподіянні шкоди позивачу є саме ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як батьки неповнолітніх дітей, які не здійснювали належний нагляд за ними.
За таких обставин районний суд дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується апеляційний суд та який не спростовано доводами апеляційної скарги, про доведеність вини відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у пошкодженні майна позивача ОСОБА_3 , у зв`язку з відновленням якого вона змушена була понести збитки.
На підтвердження розміру майнової шкоди, заподіяної їй неправомірними діями неповнолітніх дітей відповідачів, позивач надала суду рахунок на кузовні роботи № ЛИС00000313 від 24 червня 2024 року, виданого ФОП ОСОБА_13 , відповідно до якого для відновлення попереднього стану автомобіля марки «Hyundai» модель «Іоniq», реєстраційний номер НОМЕР_1 , необхідно виконати роботи, закупити запасні частини та матеріали на загальну суму 13 529,40 грн.
Згідно із статтею 1192 ЦК України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. 
При цьому під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які лише мають бути ним зроблені.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (статті 77, 78, 80 ЦПК України).
Вищевказаним рахунком станції технічного обслуговування  ОСОБА_3 довела розмір витрат, яких зазнала у зв`язку з пошкодженням майна (реальні збитки), натомість доводи відповідачів, що з рахунку вбачається лише те, які роботи необхідно виконати для ремонту автомобіля та які для цього необхідні запасні частини, без зазначення відомостей, які пошкодження має автомобіль і які причини їх виникнення, відхиляються апеляційним судом як необґрунтовані, з огляду на те, що відповідачі, заперечуючи проти розміру заподіяної шкоди, не надали суду належних та допустимих доказів на спростування цих обставин.
Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачі, не погоджуючись з розміром заподіяної шкоди, заявленої до стягнення, не були позбавлені можливості звернутися з клопотанням про призначення судової автотоварознавчої експертизи, однак зазначеною можливістю не скористались.
Таким чином, суд першої інстанції на законних підставах поклав на  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як на батьків неповнолітніх ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які в результаті хуліганських дій пошкодили автомобіль позивача, обов`язок в рівних частинах відшкодувати  ОСОБА_3  завдані збитки у розмірі 4 509,80 грн з кожного, які вона змушена понести для відновлення попереднього стану транспортного засобу.
З огляду на зазначене вище, доводи апеляційної скарги колегією суддів розцінюються критично і до уваги не приймаються, оскільки зводяться лише до переоцінки доказів, яким місцевим судом надано належну правову оцінку, та тлумачення норм права на розсуд відповідачів, однак при цьому не ґрунтуються на нормах діючого законодавства та жодним чином не спростовують висновків суду, викладених в рішенні.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).
У контексті вказаної практики колегія суддів вважає вищенаведене обґрунтування цієї постанови достатнім, а висновки суду першої інстанції визнає більш логічно обґрунтованими та послідовними, аніж аргументи апеляційної скарги відповідачів.
Згідно із пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2  необхідно залишити без задоволення, а рішення Бородянського районного суду Київської області від 12 травня 2025 року у даній справі - без змін.
У такому разі розподіл судових витрат відповідачів, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, не проводиться згідно зі статтями 141, 382 ЦПК України.
З огляду на положення частини третьої статті 389 ЦПК України, судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, касаційному оскарженню не підлягають, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
Керуючись статтями 367 - 369, 375, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Бородянського районного суду Київської області від 12 травня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Судді: С.А. Голуб

О.В. Борисова

Д.О. Таргоній