ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
61022, м. Харків, пр. Науки, 5
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я
іменем України 

05.06.2026 м. Харків Справа №905/1180/23 
Господарський суд Донецької області у складі судді Ніколаєвої Л.В., 
розглянувши справу №905/1180/23 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Донецькі енергетичні послуги» (49001, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Січових стрільців, 4Д)
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Абріс» ЛТД (86700, Донецька обл., м. Харцизьк, вул. Сергія Лазо, буд. 13, кв. 80)
про стягнення 44 858,08 грн,

без повідомлення (виклику) сторін,

Суть спору: ТОВ «Донецькі енергетичні послуги» звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом про стягнення з ТОВ «Абріс» ЛТД 44 858,08 грн, з яких 33 826,31 грн – борг за спожиту електроенергію, 752,80 грн - 3% річних, 1 837,95 грн – інфляційні втрати, 8 441,02 грн – пеня.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг на умовах комерційної пропозиції «Універсальна» постачальника універсальних послуг ТОВ «Донецькі енергетичні послуги» для малих не побутових споживачів в частині оплати за спожиту електроенергію за період вересень-жовтень 2022 року.
04.12.2023 господарським судом постановлено ухвалу, якою прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи.
31.12.2024 за вх. №07-07/11465/24 господарський суд одержав клопотання позивача про долучення доказів на підтвердження факту постачання електричної енергії на об`єкт відповідача, до якого додано лист АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» від 27.12.2024 №64/17945 про надання інформації щодо точок комерційного обліку за об`єктами відповідача.
13.05.2026 за вх. №01-41/3506/26 господарський суд одержав письмові пояснення позивача, в яких він зазначає, що постачання електричної енергії відповідачу у спірний період відбувалось на підконтрольну територію України. Позивач звертає увагу на те, що відповідач, місцезнаходження якого зареєстровано на тимчасово окупованій території, перебував на податковому обліку на підконтрольній території України – з 01.03.2016 - у Костянтинівській ОДПI ГУ ДФС у Донецькій області (Харцизьке відділення), з 01.01.2019 – у ГУ ДФС у Донецькій області (м. Харцизьк), що є достатньою умовою для легалізації господарської діяльності в розумінні ч. 2 ст. 13 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України». На думку позивача, формальна наявність юридичної адреси відповідача на окупованій території не є підставою для визнання договору нікчемним, якщо юридична особа стала на облік у контролюючих органах на підконтрольній території.
Відповідач відзив на позовну заяву не подав.
Щодо повідомлення відповідача про розгляд справи.
Наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 №376 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» затверджений відповідний Перелік, відповідно до якого територія Донецького району Донецької області, до якого входить м. Харцизьк, з 07.04.2014 і по теперішній час належить до тимчасово окупованих Російською Федерацією територій України, а тому пересилання поштової кореспонденції до м. Харцизьк Донецької області наразі є неможливим.
Неможливість направлення ухвали господарського суду від 04.12.2023 на юридичну адресу відповідача: 86700, Донецька обл., м. Харцизьк, вул. Сергія Лазо, буд. 13, кв. 80, підтверджується актом Господарського суду Донецької області про неможливість відправки в умовах воєнного стану від 08.12.2023.
Відповідно до ч. 1 ст. 12-1 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» якщо остання відома адреса місця проживання (перебування), місцезнаходження чи місця роботи учасників справи знаходиться на тимчасово окупованій території, суд викликає або повідомляє учасників справи, які не мають електронного кабінету, про дату, час і місце першого судового засідання у справі через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за двадцять днів до дати відповідного судового засідання. Суд викликає або повідомляє таких учасників справи про дату, час і місце інших судових засідань чи про вчинення відповідної процесуальної дії через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання або вчинення відповідної процесуальної дії. З опублікуванням такого оголошення відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.
З огляду на викладене, враховуючи відсутність у відповідача електронного кабінету ЄСІКС (відповідь №327935 від 05.12.2023, одержана на запит суду), останній був повідомлений про розгляд справи шляхом розміщення 08.12.2023 відповідного повідомлення на сайті суду.
Додатково ухвала від 04.12.2023 направлена на адресу електронної пошти відповідача – LorikTrofimchuk08071977@gmail.com, що зазначена в позові, заяві-приєднанні та згідно з даними автоматизованої системи «Діловодство спеціалізованого суду» доставлена до електронної скриньки 05.12.2023.
Також господарським судом здійснено спробу передати відповідачу телефонограму за телефонними номерами 050-223-42-24, 8062-574-51-97, 8062-574-37-37, що зазначені в позові, заяві-приєднанні, ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, однак встановити зв`язок не вдалось.
Крім того, судом враховано, що ухвала від 04.12.2023 розміщена в ЄДРСР, який є відкритим для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про доступ до судових рішень»), та відповідач мав право та дійсну можливість ознайомитись з нею у цьому реєстрі.
Враховуючи, що господарським судом вжито всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача про розгляд судової справи та забезпечення реалізації ним права на судовий захист своїх прав та інтересів, спір вирішено за наявними матеріалами відповідно до приписів ч. 9 ст. 165 ГПК України. 
На підставі ч. 4 ст. 240 ГПК України 05.06.2026 господарським судом підписано рішення без його проголошення. 
Щодо строку розгляду справи.
Справа розглянута з перевищенням строку, встановленого ст. 248 ГПК України, з об`єктивних причин, пов`язаних з дією воєнного стану на території України, поточною ситуацією у м. Харків, який є прифронтовим містом, особливим режимом роботи суду в умовах воєнного стану (дистанційний (віддалений) режим роботи суду або в приміщенні суду (за необхідності та в умовах безпеки), обмежений доступ до приміщення суду).
Розглянувши матеріали справи, господарським судом встановлено наступне.
ТОВ «Донецькі енергетичні послуги» (постачальник, позивач) створено в результаті здійснення заходів з відокремлення функцій з розподілу електричної енергії від функцій з постачання електричної енергії на виконання приписів ЗУ «Про ринок електричної енергії», має право на провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачу на підставі ліцензії, виданої постановою НКРЕКП №429 від 14.06.2018, та з 01.01.2019 виконує функції постачальника універсальних послуг відповідно до п. 13 розд. ХVІІ Прикінцевих та перехідних положень цього Закону.
З 01.01.2019 ТОВ «Донецькі енергетичні послуги» та ТОВ «Абріс» ЛТД укладено договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг на умовах комерційної пропозиції «Універсальна» постачальника універсальних послуг ТОВ «Донецькі енергетичні послуги» для малих непобутових споживачів, які розміщені на офіційному сайті ТОВ «Донецькі енергетичні послуги» https//www.dn.yasno.com.ua/, шляхом здійснення попередньої оплати за електричну енергію за січень 2019 року (відповідна банківська виписка по рахунку ТОВ «Донецькі енергетичні послуги» від 21.01.2019 наявна у справі).
Для проведення розрахунків позивачем відкрито відповідачу особовий рахунок №269.
Договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови постачання електричної енергії виключно побутовим та малим непобутовим споживачам постачальником універсальних послуг та укладається сторонами з урахуванням ст. ст. 633, 634, 641, 642 ЦК України шляхом приєднання споживача до цього договору, згідно із заявою-приєднання, яка є додатком до цього договору (п. 1.1. договору).
За цим договором постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору (п. 2.1 договору).
Обов`язковою умовою для постачання електричної енергії споживачу є наявність у споживача укладеного в установленому порядку з оператором системи договору про надання послуг з розподілу/передачі електричної енергії, на підставі якого споживач набуває право отримувати послугу з розподілу/передачі електричної енергії (п. 2.2. договору).
Споживач розраховується з постачальником за спожиту електричну енергію за цінами (тарифами), що визначаються відповідно до методики (порядку), затвердженої Регулятором, згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком до цього договору (п. 5.1. договору).
Спосіб визначення ціни за електричну енергію зазначається в комерційній пропозиції постачальника. Для одного об`єкта споживання (площадки вимірювання) застосовується один спосіб визначення ціни на електричну енергію (п. 5.2. договору).
Ціна на електричну енергію встановлюється з дотриманням вимог, передбачених Законом України «Про ринок електричної енергії» і ПРРЕЕ. Сторони домовились про те, що ціна на електричну енергію, сформована постачальником відповідно до методики (порядку), затвердженої регулятором, повинна бути обов`язкова для сторін з дати її введення в дію. Інформація про діючу ціну на електричну енергію постачальника має бути розміщена на офіційному веб-сайті постачальника не пізніше ніж за 20 днів до дати її застосування із зазначенням порядку її формування. Ціна (тариф) на електричну енергію має зазначатися постачальником у рахунках про оплату електричної енергії за цим договором, у т.ч. у разі її зміни (п. п. 5.5.-5.7. договору).
Розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць (п. 5.8. договору).
Розрахунки споживача за цим договором здійснюються на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника (далі - спецрахунок). Оплата вважається здійсненою після того, як на спецрахунок постачальника надійшла вся сума коштів. Спецрахунок постачальника зазначається у платіжних документах постачальника, у т.ч. у разі його зміни (п. 5.9. договору).
Оплата рахунка постачальника за цим договором має бути здійснена споживачем у строки, визначені в рахунку, але не менше 5 робочих днів від дати отримання споживачем цього рахунка, або протягом 5 робочих днів від строку оплати, зазначеного в комерційній пропозиції, прийнятої споживачем (п. 5.10. договору).
У разі порушення споживачем строків оплати постачальник має право вимагати сплату пені. Пеня нараховується за кожен прострочений день оплати за цим договором (п. 5.11. договору).
Споживач здійснює оплату за послугу з розподілу (передачі) електричної енергії у складі вартості (ціни) електричної енергії постачальника. При виставленні рахунку за спожиту електричну енергію споживачу постачальник зобов`язаний окремо вказувати оплату за послугу з розподілу електричної енергії та оплату вартості електричної енергії (п. 5.13. договору).
Цей договір укладається на строк, зазначений в комерційній пропозиції, яку обрав споживач, та набуває чинності з дати подання споживачем заяви-приєднання, якщо інше не встановлено комерційною пропозицією. Умови цього договору починають виконуватись з дати початку постачання електричної енергії, зазначеної споживачем в заяві-приєднання (п. 13.1. договору).
За змістом комерційної пропозиції «Універсальна» постачальника універсальних послуг ТОВ «Донецькі енергетичні послуги» для малих непобутових споживачів, на умовах якої відповідач приєднався до договору та яка є додатком №2 до нього, визначено, що постачання електричної енергії за договором про постачання електричної енергії здійснюється за регульованими цінами (тарифами) на електроенергію, розрахованими у відповідності до норм чинного законодавства, зокрема, на момент публікації цієї комерційної пропозиції відповідно до постанови НКРЕКП від 05.10.2018 №1177.
Оплата електричної енергії здійснюється споживачем у формі попередньої оплати з остаточним розрахунком, що проводиться за фактично відпущену електричну енергію згідно з даними комерційного обліку. Оплата здійснюється на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника, зазначений у договорі та/або розрахункових документах (розд. 4 комерційної пропозиції).
100% попередня оплата здійснюється не пізніше, ніж за 6 календарних днів до дати початку розрахункового періоду з наступним перерахунком (остаточним розрахунком), що проводиться за фактично відпущену електричну енергію. Розрахунок (оплата) за фактично спожиту електричну енергію має бути здійснена споживачем у строк не більше 5-ти робочих днів після закінчення розрахункового періоду, незалежно від отримання рахунку. Виставлення рахунків за спожиту електроенергію здійснюється не пізніше 20-го числа місяця, наступного за розрахунковим, за умови отримання даних про обсяги споживання від споживача/оператора системи/адміністратора комерційного обліку. Виставлення рахунку здійснюється шляхом його формування в програмному комплексі постачальника з можливістю перегляду споживачем в сервісі «Особистий кабінет». За умовами цієї комерційної пропозиції споживач має обов`язок зареєструватись в сервісі «Особистий кабінет» та користуватись відповідним сервісом. Рахунок за фактичне споживання формується споживачем самостійного в сервісі «Особистий кабінет» не пізніше 24 годин після закінчення розрахункового періоду. В інших випадках рахунок надається постачальником споживачу на підставі отриманих від споживача/оператора розподілу/адміністратора комерційного обліку даних та може бути отриманий споживачем у відповідному енергоофісі постачальника. У разі не отримання споживачем рахунку, споживач здійснює оплату за спожиту електричну енергію, в установлені даним розділом строки, за платіжним документом, самостійно оформленим споживачем (розд. 5 комерційної пропозиції).
За внесення платежів, передбачених умовами договору, з порушенням термінів, визначених цією комерційною пропозицією, споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати, нарахованої протягом всього періоду прострочення зобов`язання, та 3% річних від суми боргу. Сума боргу сплачується споживачем з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення (розд. 6 комерційної пропозиції).
Для споживачів, у яких є чинний договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, на умовах комерційної пропозиції «Універсальна» постачання електричної енергії на умовах цієї комерційної пропозиції здійснюється за збігом двадцяти денного терміну з моменту її публікації. Для інших споживачів договір набирає чинності з наступного дня після подання споживачем заяви-приєднання, в якій повідомляється про обрання комерційної пропозиції «Універсальна», якщо протягом трьох робочих днів споживачу не буде повідомлено про невідповідність його критеріям обраної комерційної пропозиції чи неповноти наданого пакета документів. Договір на умовах цієї комерційної пропозиції укладається на строк до кінця календарного року. Договір вважається щорічно продовженим на наступний календарний рік, якщо не пізніше ніж за 21 календарний день до закінчення терміну дії договору жодна із сторін не заявить про припинення його дії або розірвання. Інформація про зміни цієї комерційної пропозиції оприлюднюється на офіційному веб-сайті постачальника не пізніше ніж за 20 календарних днів до строку введення відповідних змін. Договір, в частині постачання електричної енергії, діє виключно у межах строку дії договору споживача про надання послуг з розподілу, враховуючи розповсюдження його дії на окремі точки розподілу (за наявності декількох точок розподілу) (розд. 10 комерційної пропозиції).
У разі суперечностей (невідповідності) будь-якої з умов договору умовам, викладеним в цій комерційній пропозиції, застосовуються умови цієї комерційної пропозиції (розд. 12 комерційної пропозиції).
На виконання умов договору у період вересень-жовтень 2022 року позивач поставив, а відповідач прийняв електричну енергію в обсязі 5 947 кВт/год на суму 34 782,56 грн, на підтвердження чого позивач надав акти прийняття-передавання товарної продукції (електроенергії) від 30.09.2022 на суму 5 825,62 грн (обсяг 1 114 кВт/год), від 31.10.2022 на суму 28 956,94 грн (обсяг 4 833 кВт/год), які підписані сторонами.
Також позивач сформував та виставив відповідачу рахунки на оплату спожитої електричної енергії №269 від 03.10.2022 за вересень 2022 року на суму 5 554,43 грн, №269 від 01.11.2022 за жовтень 2022 року на суму 28 271,88 грн, з урахуванням того, що в рахунок погашення нарахувань за вересень 2022 року позивач зарахував 266,47 грн попередньої оплати, здійсненої відповідачем 22.08.2022, та 4,72 грн надлишково сплачених коштів зі здійснених відповідачем платежів за попередні періоди, а також в рахунок погашення нарахувань за жовтень 2022 року - 685,06 грн попередньої оплати, здійсненої відповідачем 23.09.2022.
Обсяг електричної енергії за період вересень-жовтень 2022 року визначений позивачем на підставі даних оператора системи розподілу, на підтвердження чого надано лист АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» від 30.05.2023 №67/7407-вих з інформацією щодо фактичного (звітного) обсягу споживання за вересень-жовтень 2022 року за точками комерційного обліку (площадками вимірювання) споживача, який приєднаний до електричних мереж або відносяться до території ліцензованої діяльності оператора системи розподілу АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» - ТОВ «Абріс» ЛТД, ЕІС-код точок обліку: 62Z6399697957068, 62Z0547602182134.
Згідно з листом АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» від 27.12.2024 №64/17945 місцезнаходженням об`єктів ТОВ «Абріс» ЛТД є: за точкою обліку ЕІС-код 62Z6399697957068 - Донецька обл., Краматорський р-он, с. Петрівка ІІ, вул. Нова, 5а, за точкою обліку ЕІС-код 62Z0547602182134 - Донецька обл., Краматорський р-он, с. Петрівка ІІ, вул. Нова, 1б.
20.01.2023 позивач надіслав відповідачу на адресу електронної пошти protasovev@ukr.net претензію від 19.01.2023 №24/283 про сплату боргу за електричну енергію в розмірі 33 826,31 грн, нарахованих 3% річних та інфляційних втрат у семиденний строк з дати отримання цієї претензії.
Оскільки відповідь на претензію відповідачем не надано, оплату спожитої електричної енергії за вересень-жовтень 2022 року здійснено відповідачем не в повному обсязі, позивач звернувся до суду з цим позовом, в якому просить стягнути з відповідача борг за спожиту електроенергію в розмірі 33 826,31 грн, 3% річних в розмірі 752,80 грн, інфляційні втрати в розмірі 1 837,95 грн, пеню в розмірі 8 441,02 грн.
Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з наступних мотивів.
Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно зі ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань) є, зокрема, договір.
Відповідно до ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом. Підприємець не має права відмовитися від укладення публічного договору за наявності у нього можливостей надання споживачеві відповідних товарів (робіт, послуг).
Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч. 1 ст. 634 ЦК України).
Згідно зі ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.
Відповідно до абз. 1 ч. 1, ч. 4 ст. 63 ЗУ «Про ринок електричної енергії» універсальні послуги надаються постачальником таких послуг виключно побутовим та малим непобутовим споживачам. Постачальник універсальних послуг здійснює постачання електричної енергії у порядку, визначеному правилами роздрібного ринку, та на умовах договору постачання універсальних послуг. Договір про постачання універсальних послуг є публічним договором приєднання та розробляється постачальником універсальної послуги на підставі типового договору, форма якого затверджується Регулятором. Постачальник універсальних послуг розміщує договір постачання універсальних послуг на своєму офіційному веб-сайті.
Згідно з п. 8 постанови НКРЕКП від 14.03.2018 №312 «Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії» (в редакції, чинній на час укладення договору) договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг укладається шляхом приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, опублікованого в засобах масової інформації та на веб-сайті постачальника, шляхом оплати рахунка, отриманого від постачальника універсальної послуги, або фактичного споживання будь-яких обсягів електричної енергії (за умови надання рахунка постачальником універсальної послуги), або підписання заяви-приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг.
Фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної заяви про приєднання, оплата рахунка постачальника універсальної послуги та/або факт споживання електричної енергії (п. 13 розд. ХVІІ «Прикінцеві та перехідні положення» ЗУ «Про ринок електричної енергії»).
У п. 1.2.8. Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 312 (далі – ПРРЕЕ) (в редакції, чинній на час укладення договору) визначено, що постачальник універсальних послуг здійснює постачання електричної енергії на підставі договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, який розробляється постачальником універсальних послуг на основі Типового договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг (додаток 6 до цих Правил) та укладається в установленому цими Правилами порядку. 
Згідно з пп. 3.1.7. п. 3.1. ПРРЕЕ (в редакції, чинній на час укладення договору) договір між електропостачальником та споживачем укладається, як правило, шляхом приєднання споживача до розробленого електропостачальником договору на умовах комерційної пропозиції, опублікованої електропостачальником. 
Договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання споживачу всього обсягу фактичного споживання електричної енергії за певним об`єктом у певний період часу одним електропостачальником відповідно до обраної споживачем комерційної пропозиції (пп. 3.1.8. п. 3.1. ПРРЕЕ).
У відповідності до вказаних приписів законодавства 01.01.2019 між ТОВ «Донецькі енергетичні послуги» та ТОВ «Абріс» ЛТД укладено договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг на умовах комерційної пропозиції «Універсальна» постачальника універсальних послуг ТОВ «Донецькі енергетичні послуги» для малих непобутових споживачів, які розміщені на офіційному сайті ТОВ «Донецькі енергетичні послуги» https//www.dn.yasno.com.ua/, шляхом здійснення ТОВ «Абріс» ЛТД попередньої оплати за електричну енергію.
Також судом встановлено, що у період вересень-жовтень 2022 року позивач поставив, а відповідач прийняв електричну енергію в обсязі 5 947 кВт/год на суму 34 782,56 грн, про що сторонами підписані акти прийняття-передавання товарної продукції (електроенергії) від 30.09.2022 на суму 5 825,62 грн (обсяг 1 114 кВт/год), від 31.10.2022 на суму 28 956,94 грн (обсяг 4 833 кВт/год).
Обсяг електричної енергії за вересень-жовтень 2022 року підтверджено інформацією АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» (лист від 30.05.2023 №67/7407-вих), як оператором системи розподілу, який у спірний період виконував функції адміністратора комерційного обліку на роздрібному ринку електричної енергії у т. ч. щодо надання даних про обсяги електричної енергії, необхідних для формування платіжних документів та здійснення розрахунків (п. 10 постанови НКРЕКП від 14.03.2018 №312, п.п. 4.3, 4.12, 4.13 розд. ІV ПРРЕЕ, затв. постановою НКРЕКП від 14.03.2018 №312, гл. 9.14 розд. IX, гл. 12.4 розд. XII ККОЕЕ, затв. постановою НКРЕКП від 14.03.2018 №311 (у редакції на час існування спірних відносин)).
Разом з цим, суд зазначає наступне.
Відповідно до інформації з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцезнаходженням відповідача як на момент укладення договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг від 01.01.2019, так і на момент звернення позивача з цим позовом до суду та розгляду спору судом є: Донецька обл., м. Харцизьк, вул. Сергія Лазо, буд. 13, кв. 80.
15.04.2014 Верховною Радою України прийнято ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» №1207-VII (далі також Закон №1207-VII).
Цей Закон визначає статус території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії Російської Федерації, встановлює особливий правовий режим на цій території, визначає особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб (ст.2 Закону №1207-VII).
Відповідно до ч. 2 ст. 13 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що здійснення господарської діяльності юридичними особами, фізичними особами-підприємцями та фізичними особами, які провадять незалежну професійну діяльність, місцезнаходженням (місцем проживання) яких є тимчасово окупована територія, дозволяється виключно після зміни їхньої податкової адреси на іншу територію України. Правочин, стороною якого є суб`єкт господарювання, місцезнаходженням (місцем проживання) якого є тимчасово окупована територія, є нікчемним. На такі правочини не поширюється дія положення абзацу другого частини другої статті 215 Цивільного кодексу України.
Частиною 2 ст. 1 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено, що датою початку тимчасової окупації Російською Федерацією окремих територій України є 19 лютого 2014 року.
Окремі об`єкти нафтогазовидобування в межах континентального шельфу України є окупованими Російською Федерацією з 19 лютого 2014 року. Перелік таких об`єктів визначається Кабінетом Міністрів України.
Автономна Республіка Крим та місто Севастополь є тимчасово окупованими Російською Федерацією з 20 лютого 2014 року.
Окремі території України, що входять до складу Донецької та Луганської областей, є окупованими Російською Федерацією (у тому числі окупаційною адміністрацією Російської Федерації) починаючи з 7 квітня 2014 року. Межі та перелік районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях з цієї дати, визначено Президентом України за поданням Міністерства оборони України, підготовленим на основі пропозицій Генерального штабу Збройних Сил України.
Указом Президента України «Про межі та перелік районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях» від 07.02.2019 №32/2019 відповідно до ч. 2 ст. 1 ЗУ «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» затверджено «Межі та перелік районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях», відповідно до яких м. Харцизьк входить до переліку районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях.
Також відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затв. наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 №376, територія Донецького району Донецької області, до якого входить м. Харцизьк, з 07.04.2014 і по теперішній час належить до тимчасово окупованих Російською Федерацією територій України.
Таким чином, оскільки м. Харцизьк відповідно до Указу Президента України від 07.02.2019 №32/2019 входить до переліку районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях, тому м. Харцизьк є окупованою Російською Федерацією територією починаючи з 07.04.2014 в розумінні ст. 2 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» і, оскільки місцезнаходженням відповідача є м. Харцизьк, тому, відповідно, на відповідача розповсюджуються особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території, визначені ст. 13 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», а саме, правочин, стороною якого є суб`єкт господарювання, місцезнаходженням (місцем проживання) якого є тимчасово окупована територія, є нікчемним. На такі правочини не поширюється дія положення абз. 2 ч. 2 ст. 215 ЦКУкраїни.
Суд ураховує, що за преамбулою ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» цей Закон має на меті визначити особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях України.
За змістом пояснювальної записки до законопроекту, проект Закону визначає тимчасово окуповану територію, врегульовує правові відносини щодо правового режиму тимчасово окупованої території, діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування на цій території, обмежень свободи пересування, гарантій права власності на нерухоме майно, обмежень (заборони) економічної діяльності на тимчасово окупованій території, встановлює відповідальність за діяльність, яка є колабораційною.
Особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях України стосуються усього періоду окупації, що слід враховувати при застосуванні правила незворотності дії в часі нормативно-правового акта.
Статтею 1 цього Закону визначено конкретну дату, з якої окремі території України, що входять до складу Донецької та Луганської областей, є окупованими Російською Федерацією (у тому числі окупаційною адміністрацією Російської Федерації) - починаючи з 07.04.2014, з огляду на що, наявні підстави вважати, що правовий режим, встановлений законом, зокрема і ст.13, розповсюджується і на тих суб`єктів господарювання, місцерозташування яких вже станом на 07.04.2014 є окуповані території.
Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.
Верховний Суд у постанові від 15.11.2022 у справі №440/2831/19 зазначив таке: «Законом України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України «Про створення вільної економічної зони «Крим» та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України» та внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 01.07.2021 №1618-IX (набрав чинності 21.11.2021) в статтю 13 Закону №1207-VII внесені зміни, зокрема частину першу цієї статті викладено в новій редакції: «Здійснення господарської діяльності юридичними особами, фізичними особами - підприємцями та фізичними особами, які провадять незалежну професійну діяльність, місцезнаходженням (місцем проживання) яких є тимчасово окупована територія, дозволяється виключно після зміни їхньої податкової адреси на іншу територію України. Правочин, стороною якого є суб`єкт господарювання, місцезнаходженням (місцем проживання) якого є тимчасово окупована територія, є нікчемним. На такі правочини не поширюється дія положення абзацу другого частини другої статті 215 Цивільного кодексу України».
Відповідно до змісту пояснювальної записки до законопроекту №1618-IX після прийняття ЗУ «Про створення вільної економічної зони «Крим» та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України» Радою ЄС запроваджено санкції проти Російської Федерації, а саме заборонено імпорт продукції з тимчасово окупованої території до країн ЄС, заборонені інвестиції, заборонено експорт певних товарів і технологій на таку територію та інше. Будь-які поставки товарів з окупованої території заборонені в Україні. Водночас в українському законодавстві залишається дозволеним, хоча і з обмеженнями, ведення господарської діяльності з тимчасово окупованою територією, що суперечить публічній позиції держави в сфері санкційної політики та політики невизнання. Прийняття зазначеного проекту сприятиме, зокрема усуненню обставин, які сприяють продовженню ведення господарської діяльності на тимчасово окупованій території.
Суд зауважує, що прийняття ЗУ №1618-ІХ та послідовна судова практика підтверджує загальне невизнання державою легітимності підприємницької діяльності на окупованих територіях.
Викладене відповідає правовій позиції Верховного Суду, наведеній у постанові від 26.09.2023 у справі №913/527/21, яку підтримав Верховний Суд в постанові від 19.03.2026 у справі №905/238/23, зазначивши, що суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах міжнародно визнаного державного кордону є цілісною і недоторканною. Україна не визнає тимчасову окупацію Російською Федерацією частини території України та підтверджує невіддільне суверенне право України на відновлення і збереження її територіальної цілісності в межах міжнародно визнаного державного кордону. Окупація є об`єктивним фактом, що триває у часі і правовий режим окупації не залежить від дати ухвалення конкретних рішень урядом, а статус територій як «тимчасово окупованих» є триваючим станом. Україна вживає всіх заходів для захисту суверенітету протягом усього періоду окупації, а державна політика базується на тому, що суверенітет України над тимчасово окупованими територіями не переривався, тому закони можуть мати ретроспективну спрямованість, щоб урегулювати правовідносини, які виникли під час окупації. 
Суд зауважує, що станом 01.01.2019 загальновідомим уже був факт окупації м. Харцизьк та відповідач не перереєстрував місцезнаходження на підконтрольній території України.
Щодо податкової адреси відповідача суд зазначає наступне.
За положеннями п. 45.2. ст. 45 ПК України податковою адресою юридичної особи (відокремленого підрозділу юридичної особи) є місцезнаходження такої юридичної особи, відомості про що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
Разом з цим, п. 63.3. ст. 63 ПК України, п. 1.4. Порядку обліку платників податків і зборів, затв. наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 №1588, передбачено, що з метою проведення податкового контролю платники податків підлягають реєстрації або взяттю на облік у контролюючих органах за місцезнаходженням юридичних осіб, відокремлених підрозділів юридичних осіб, місцем проживання особи (основне місце обліку), а також за місцем розташування (реєстрації) їх підрозділів, рухомого та нерухомого майна, об`єктів оподаткування або об`єктів, які пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (неосновне місце обліку). Платник податків зобов`язаний стати на облік у відповідних контролюючих органах за основним та неосновним місцями обліку, повідомляти про всі об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, контролюючі органи за основним місцем обліку.
Таким чином, податковою адресою (за основним місцем обліку) відповідача є: Донецька обл., м. Харцизьк, вул. Сергія Лазо, буд. 13, кв. 80 (місцезнаходження відповідача згідно з відомостями з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань).
Матеріали справи не містять відомостей про реєстрацію або взяття на облік відповідача у контролюючих органах за місцем розташування рухомого та нерухомого майна, об`єктів оподаткування або об`єктів, які пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (за неосновним місцем обліку), зокрема, за місцезнаходженням об`єктів в с. Петрівка ІІ Краматорського району Донецької області, за якими здійснювалось постачання електричної енергії, вартість якої заявлена до стягнення у цій справі.
Відповідно до наданої позивачем інформації з інформаційно-аналітичної системи «Ліга 360», відповідач перебував на обліку: станом на 01.03.2016 – у ДПІ у м. Харцизьку ГУ ДФС у Донецькій області; станом на 30.04.2016 у Костянтинівській ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області (Харцизьке відділення), станом на 31.07.2016 та в подальшому до 01.12.2020, в т. ч. станом на 01.01.2019 – у Костянтинівській ОДПІ ГУ ДФС (м. Харцизьк).
Водночас, суд зауважує, що, по-перше, інформаційно-аналітична система «Ліга 360» не є офіційним джерелом інформації. 
По-друге, помилковими є посилання позивача на те, що оскільки податкові органи, на обліку в яких перебував відповідач, зареєстровані на території України, то й діяльність відповідача є легітимною. З вищенаведеної інформації вбачається, що перебування відповідача на обліку в зазначених податкових органах (з примітками «Харцизьке відділення», «м. Харцизьк») пов`язано з реорганізацією системи податкових органів, які, зокрема, обслуговували платників податків, зареєстрованих на окупованій території в м. Харцизьк, а не зі зміною податкової адреси відповідача.
До того ж, необхідність обліку контролюючими органами України платників податків, місцезнаходженням (місцем проживання) яких є тимчасово окуповані з 07 квітня 2014 року території України, що входять до складу Донецької та Луганської областей, які визнані такими відповідно до ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачений п. 1.5. Порядку обліку платників податків і зборів, затв. наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 №1588, згідно з яким такі платники податків обліковуються в Єдиному банку даних юридичних осіб або Реєстрі самозайнятих осіб із відповідною ознакою «податковою адресою є тимчасово окуповані з 07 квітня 2014 року території України, що входять до складу Донецької та Луганської областей». 
Суд наголошує, що за змістом абз. 2 ч. 2 ст. 13 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» нікчемність правочину пов`язується саме з реєстрацією місцезнаходження (що одночасно є й податковою адресою (за основним місцем обілку)) суб`єкта господарювання, яким укладено такий правочин, на окупованій території. При цьому, наведене законодавче положення не містить жодних виключень та/або застережень, зокрема, які б враховували неосновне місце обліку суб`єкта господарювання в податкових органах або місцезнаходження податкового органу, в якому перебуває на обліку суб`єкт господарювання, на підконтрольній Україні території при вирішенні питання щодо нікчемності укладеного таким суб`єктом правочинну. 
Ураховуючи наведене вище, а також зважаючи на застереження щодо застосування абз. 2 ч. 2 ст.215 ЦК України, викладене в ст.13 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», суд дійшов висновку, що договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг від 01.01.2019, укладений між ТОВ «Донецькі енергетичні послуги» та ТОВ «Абріс» ЛТД, як і підписані на його виконання акти прийняття-передавання товарної продукції (електроенергії) від 30.09.2022 та від 31.10.2022, є нікчемними в силу закону, а саме ст.13 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України».
За загальним правилом відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
Таким чином, підстави для стягнення з відповідача заборгованості за спожиту електричну енергію за період вересень-жовтень 2022 року згідно з договором про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг від 01.01.2019 у розмірі 33 826,31 грн, відсутні.
Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у разі необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст.14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
При ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог (ч. 2 ст. 237 ГПК України).
Принцип диспозитивності у господарському процесі означає, що процесуальні правовідносини виникають, змінюються і припиняються за ініціативи безпосередніх учасників спірних матеріальних правовідносин, які мають можливість за допомогою господарського суду розпоряджатися процесуальними правами і спірним матеріальним правом.
Отже, попри обов`язок суду вирішити наявний між сторонами спір з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів відповідних осіб, предмет та підстава позову визначаються та можуть в установленому порядку змінюватися тільки позивачем, тоді як суд позбавлений права на відповідну процесуальну ініціативу (подібні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 08.05.2018 у справі № 922/1249/17, від 06.12.2018 у справі №902/1592/15, від 18.03.2019 у справі №908/1165/17, від 15.05.2019 у справі №923/565/18).
Вимогу про повернення (стягнення) коштів за спожиту відповідачем електричну енергію у вересні-жовтні 2022 року на підставі ст. ст. 216, 1212 ЦК України позивач не заявляв.
Суд враховує, що у процесуальному законодавстві діє принцип «jura novit curia» («суд знає закони»), який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus). При вирішенні спору суд в межах своїх процесуальних функціональних повноважень та в межах позовних вимог встановлює зміст (правову природу, права та обов`язки ін.) правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин, та визначає правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин. Законодавець указує саме на «норму права», що є значно конкретизованим, аніж закон. Більше того, з огляду на положення ГПК України така функціональність суду носить імперативний характер. Підсумок такої процесуальної діяльності суду знаходить своє відображення в судовому рішенні, зокрема у його мотивувальній й резолютивній частинах.
Тобто обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, покладено саме на суд, що є складовою класичного принципу «jura novit curia» (такий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 904/5726/19).
На думку суду, принцип «jura novit curia» не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки у цьому випадку йдеться саме про зміну підстав позовних вимог, чого суд самостійно не вправі робити. Розгляд справи за інших правового та фактичного обґрунтування, яке не зазначалося позивачем, буде виходом за межі позовних вимог, а також порушить принципи диспозитивності, змагальності сторін та рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за поставлену електричну енергію за період вересень-жовтень 2022 року згідно з договором про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг від 01.01.2019 у розмірі 33 826,31 грн. 
Позовні вимоги про стягнення 3% річних, інфляційних втрат та пені є похідними від вимоги про стягнення заборгованості за електричну енергію, у зв`язку з чим також не підлягають задоволенню.
При цьому, позивач не позбавлений права та можливості звернутися до суду з позовом про стягнення вартості спожитої відповідачем електричної енергії у вересні-жовтні 2022 року на підставі ст. ст. 216, 1212 ЦК України.
На підставі ст. 129 ГПК України, у зв`язку з відмовою в задоволенні позову, витрати щодо сплати судового збору в розмірі 2 147,20 грн покладаються на позивача.
Керуючись ст. ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд 

В И Р І Ш И В:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Донецькі енергетичні послуги» у задоволенні позову. 

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст.241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржено в апеляційному порядку до Східного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складання повного рішення.

Повне рішення складено 05.06.2026.

Суддя Л.В. Ніколаєва