ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

01 липня 2026 року 
м. Київ

справа № 718/463/25
провадження № 61-13817св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 

головуючого - Синельникова Є. В., 
суддів: Гулейкова І. Ю., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Сердюка В. В. (суддя-доповідач), 

учасники справи: 
заявник (стягувач у виконавчому провадженні) - ОСОБА_1 , 
суб`єкт оскарження - заступник начальника відділу Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Семенов Михайло Валерійович,
заінтересована особа - Державне підприємство «Неполоковецький комбінат хлібопродуктів»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Кіцманського районного суду Чернівецької області від 19 серпня 2025 року в складі судді Мінів О. І. та постанову Чернівецького апеляційного суду від 13 жовтня 2025 року в складі колегії суддів Височанської Н. К., Литвинюк І. М., Перепелюк І. Б., 

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст вимог скарги 

У червні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою
на дії заступника начальника відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області з виконання судового наказу про стягнення заборгованості із заробітної плати, у якій просив:
- визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальника відділу Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Семенова М. В. від 06 червня 2025 року про зупинення виконавчого провадження № НОМЕР_1;
- зобов`язати заступника начальника відділу Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Семенова М. В. поновити виконавче провадження № НОМЕР_1 щодо примусового виконання виконавчого листа № 718/463/25, виданого Кіцманським районним судом Чернівецької області 21 березня 2025 року, про стягнення з Державного підприємства «Неполоковецький комбінат хлібопродуктів» (далі - ДП «Неполоковецький комбінат хлібопродуктів») на користь ОСОБА_1 заборгованість за нарахованою, але не виплаченою заробітною платою, в розмірі 98 343,31 грн.

Скарга обґрунтована тим, що 06 червня 2025 року заступником начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області відкрито виконавче провадження ВП № НОМЕР_1 про примусове виконання судового рішення виконавчого листа № 718/463/25, виданого Кіцманським районним судом Чернівецької області 21 березня 2025 року, про стягнення з ДП «Неполоковецький комбінат хлібопродуктів» на користь ОСОБА_1 заборгованості за нарахованою, але не виплаченою заробітною платою в розмірі 98 343,31 грн.

Також 06 червня 2025 року прийнято постанову про зупинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 на підставі пункту 12 частини першої статті 34 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки ДП «Неполоковецький комбінат хлібопродуктів» включено до переліку об`єктів малої приватизації. 

Заявник вважав, що заступник начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Семенов М. В. під час прийняття рішення про зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні ВП № НОМЕР_1 від 06 червня 2025 року не врахував приписи пункту 7 частини першої статті 2 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якими до засад виконавчого провадження віднесено розумність строків його здійснення. Водночас фактичний строк виконання судового рішення у справі № 718/463/25 неможливо визначити через неодноразове включення боржника ДП «Неполоковецький комбінат хлібопродуктів» до переліку об`єктів, що підлягають приватизації. Тому вважав, що зупинення державним виконавцем вчинення виконавчих дій до закінчення однорічного строку з дня завершення або призупинення приватизації призвело до порушення його прав через фактичне невиконання рішення суду у справі № 718/463/25.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції 

Кіцманський районний суд Чернівецької області ухвалою від 19 серпня 2025 року відмовив ОСОБА_1 у задоволенні скарги.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що доводи заявника про незаконність дій виконавця не знайшли свого підтвердження, оскільки статтею 34 Закону України «Про виконавче провадження» унормовано обов`язок державного виконавця зупинити вчинення виконавчих дій, зокрема, у разі включення державних підприємств або пакетів акцій (часток) господарських товариств до переліку об`єктів малої або великої приватизації, що підлягають приватизації. 

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції 

Не погодившись із судовим рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. 

Чернівецький апеляційний суд постановою від 13 жовтня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення, ухвалу Кіцманського районного суду Чернівецької області від 19 серпня 2025 року залишив без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що судове рішення суду першої інстанції відповідає вимогам щодо його законності та обґрунтованості, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції. 

Короткий зміст вимог касаційної скарги та аргументи особи, яка її подала 

03 листопада 2025 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Кіцманського районного суду Чернівецької області від 19 серпня 2025 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 13 жовтня 2025 року у цій справі, у якій посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення про задоволення скарги.

Як на підставу касаційного оскарження судових рішень заявник у касаційній скарзі посилається на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права. 

Заявник указує на те, що невиконання судового рішення, яке набрало законної сили, через ймовірну приватизацію підприємства-боржника суперечить принципу верховенства права. Неможливість для особи досягти виконання судового рішення на свою користь становить втручання у право такої особи на мирне володіння своїм майном, гарантоване статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. 

Відзив на касаційну скаргу не подано.

Провадження у суді касаційної інстанції

Верховний Суд ухвалою від 24 листопада 2025 року у складі колегії суддів Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Фаловської І. М. відкрив касаційне провадження у цій справі, витребував справу із суду першої інстанції.

У грудні 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.

Верховний Суд ухвалою від 25 лютого 2026 року справу призначив до судового розгляду.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 квітня 2026 року цю справу призначено колегії суддів у складі: головуючий - Синельников Є. В., Осіян О. М., Сакара Н. Ю., Сердюк В. В. (суддя-доповідач), Шипович В. В. 

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 червня 2026 року цю справу призначено колегії суддів у складі: головуючий - Синельников Є. В., Гулейков І. Ю., Осіян О. М., Сакара Н. Ю., Сердюк В. В. (суддя-доповідач). 

Фактичні обставини, встановлені судами 

Суди установили, що Фонд державного майна України наказом № 1 від 04 січня 2022 року з урахуванням наступних змін ДП «Неполоковецький комбінат хлібопродуктів» включив до переліку об`єктів малої приватизації.

06 червня 2025 року заступник начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Семенов М. В. прийняв постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № НОМЕР_1 про стягнення з ДП «Неполоковецький комбінат хлібопродуктів» на користь ОСОБА_1 , нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у розмірі 98 343,31 грн, за заявою стягувача на підставі виконавчого листа № 718/463/25, виданого 21 березня 2025 року Кіцманським районним судом Чернівецької області.

06 червня 2025 року заступник начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Семенов М. В. на підставі пункту 12 частини першої статті 34, статті 35 Закону України «Про виконавче провадження» прийняв постанову про зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 у зв`язку з тим, що боржника ДП «Неполоковецький комбінат хлібопродуктів» включено до переліку об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації. Вчинення виконавчої дії зупинено до закінчення однорічного строку з дня завершення приватизації або до припинення приватизації відповідного об`єкта приватизації.

06 червня 2025 року заступник начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Семенов М. В. виконавче провадження № НОМЕР_1 за виконавчим листом, наданим стягувачем 06 червня 2025 року, на підставі рішення державного виконавця приєднав до зведеного виконавчого провадження відносно боржника ДП «Неполоковецький комбінат хлібопродуктів», а також прийняв постанови про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 2 110,36 грн та визначив розмір мінімальних витрат органом ДВС у розмірі 210,50 грн. Прийнявши до виконання виконавчий документ та відкривши 06 червня 2025 року виконавче провадження, державний виконавець того ж дня прийняв постанову про зупинення вчинення виконавчих дій на підставі пункту 12 частини першої статті 34 Закону України «Про виконавче провадження».

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА 
Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги та врахувавши позиції усіх учасників справи, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню. 

Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам процесуального закону оскаржувані судові рішення не відповідають, а викладені у касаційній скарзі доводи заявника є частково прийнятними з огляду на таке. 

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частини першої статті 448 ЦПК скарга подається стороною виконавчого провадження до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК).

Учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб (частина перша статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України, далі - КАС України).

Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби встановлено Законом України «Про виконавче провадження», згідно із частиною першою статті 74 якого рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Відповідно до статті 30 Закону України «Про виконавче провадження», якою врегульовано особливості виконання кількох рішень у разі надходження на виконання кількох виконавчих документів щодо одного боржника, виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника здійснюється державним виконавцем, який відкрив перше виконавче провадження щодо такого боржника, у рамках зведеного виконавчого провадження. Виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника здійснюється приватним виконавцем у рамках зведеного виконавчого провадження.

Законодавство не передбачає порядку розгляду скарг при оскарженні рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання зведеного виконавчого провадження, у якому об`єднано виконання судових рішень, ухвалених судами за правилами різних юрисдикцій.

Велика Палата Верховного Суду наголошувала на тому, що саме в таких випадках (оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання зведеного виконавчого провадження, у якому об`єднано виконання судових рішень, ухвалених судами за правилами різних юрисдикцій) згідно з частиною першою статті 287 КАС України відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства. Подібний правовий висновок викладено, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 березня 2018 року у справі № 660/612/16-ц, від 12 вересня 2018 року у справі № 906/530/17, від 17 жовтня 2018 року у справах № 927/395/13, № 5028/16/2/2012, від 05 грудня 2018 року у справі № 904/7326/17, від 13 лютого 2019 року у справі № 808/2265/16 та від 10 квітня 2019 року у справі № 908/2520/16.

Про те, що оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання зведеного виконавчого провадження, у якому об`єднано виконання судових рішень, ухвалених судами за правилами різних юрисдикцій, відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства, а також те, що суд апеляційної інстанції перевіряє дотримання судом першої інстанції правил юрисдикції незалежно від наявності відповідних доводів у заяві, відзиві, скарзі, наголошено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 травня 2025 року у справі № 176/1715/23 (провадження № 61-13883сво24).

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

У справі, яка переглядається, встановлено, що 06 червня 2025 року виконавче провадження ВП № НОМЕР_1 приєднано до зведеного виконавчого провадження ВП № НОМЕР_2 щодо боржника ДП «Неполоковецький комбінат хлібопродуктів».

Представник державного виконавця у відзиві на скаргу у цій справі вказував, що оскарження рішень та дій державного виконавця відбувається під час виконання зведеного виконавчого провадження № НОМЕР_2, в якому стягується заборгованість із ДП «Неполоковецький комбінат хлібопродуктів» на користь стягувачів різної форми власності (а. с. 14-17). 

Зазначені обставини підтверджуються даними Автоматизованої системи виконавчого провадження, які є у вільному доступі.

За даними Автоматизованої системи виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження ВП № НОМЕР_2 входять виконавчі провадження щодо виконання виконавчих документів, виданих судами різних юрисдикцій, зокрема: ВП № НОМЕР_3 (стягувач - ТОВ «Валявське»); ВП № НОМЕР_4 (стягувач - ТОВ «Йе Енергія»); ВП № НОМЕР_5 (стягувач - АТ «Оператор газорозподільної системи «Чернівцігаз»); ВП № НОМЕР_6 (стягувач - ТОВ «Агрозахідтрейд»); ВП № НОМЕР_7 (стягувач - ТОВ «Чернівецька обласна енергопостачальна компанія»); ВП № НОМЕР_8 (стягувач - фізична особа ОСОБА_2 ); ВП № НОМЕР_10 (стягувач - Головне управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області); ВП № НОМЕР_9 (стягувач - Державна судове адміністрація України); ВП № НОМЕР_1 (стягувач - фізична особа ОСОБА_1 ) та інші. 

Отже, у зведеному виконавчому провадженні № НОМЕР_2 об`єднано виконання судових рішень, ухвалених судами за правилами різних юрисдикцій. 

Суд касаційної інстанції перевіряє дотримання загальними судами правил юрисдикції незалежно від наявності відповідних доводів у касаційній скарзі; при встановленні порушення правил юрисдикції загальних судів, суд касаційної інстанції закриває провадження у справі повністю або у відповідній частині позовних вимог (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 12 червня 2023 року у справі № 676/7428/19, провадження № 61-361сво22).

Аналогічні висновки про застосування норм права у подібних правовідносинах викладені в постанові Верховного Суду від 21 січня 2026 року у справі № 361/10519/24 (провадження № 61-12250св25). 

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1 по суті, суди першої та апеляційної інстанцій не врахували, що у разі оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання зведеного виконавчого провадження, у якому об`єднано виконання судових рішень, ухвалених судами за правилами різних юрисдикцій, відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, зокрема, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до частин першої, другої, четвертої статті 414 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 ЦПК України, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги.

З огляду на зазначене суди попередніх інстанцій не встановили правової природи спірних правовідносин, які виникли між сторонами, у зв`язку з чим порушили норми цивільного процесуального законодавства щодо визначення предметної юрисдикції справи та помилково розглянули її в порядку цивільного судочинства, а тому оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню, а провадження у цій справі - закриттю. 

Також доцільно повідомити ОСОБА_1 , що оскарження правомірності дій та рішень державного виконавця у зведеному виконавчому провадженні № НОМЕР_2 щодо боржника ДП «Неполоковецький комбінат хлібопродуктів» підлягає вирішенню у порядку адміністративного судочинства. 

У разі закриття судом касаційної інстанції провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд за заявою позивача постановляє в порядку письмового провадження ухвалу про передачу справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи, крім випадків закриття провадження щодо кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства, чи передачі справи частково на новий розгляд або для продовження розгляду. У разі наявності підстав для підсудності справи за вибором позивача у його заяві має бути зазначено лише один суд, до підсудності якого відноситься вирішення спору (частина четверта статті 414 ЦПК України).

Колегія суддів Верховного Суду відповідно до частини першої статті 256 ЦПК України роз`яснює ОСОБА_1 його право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутися до Верховного Суду із заявою про направлення справи до визначеного законом суду адміністративної юрисдикції. 

Керуючись статтями 255, 400, 402, 406, 409, 414 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Кіцманського районного суду Чернівецької області від 19 серпня 2025 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 13 жовтня 2025 року скасувати. 

Провадження у справі № 361/10519/24 закрити. 

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Головуючий	Є. В. Синельников 	
		
Судді	І. Ю. Гулейков 	
		
	О. М. Осіян   Н. Ю. Сакара 	
		
	В. В. Сердюк