Справа № 420/37858/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 квітня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бабенка Д.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
10 листопада 2025 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якій позивач просить суд:
визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Одеській області №123950003301 від 16.04.2025 року про відмову у призначенні пенсії;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Одеській врахувати стаж який зазначений в трудовій книжці НОМЕР_1 від 20.06.1980 року у періоди з 20.06.1980 по 18.10.1990 років, з 25.10.1990 по 03.08.1995 років, з 01.12.1995 по 26.08.1997 років та про роботу ОСОБА_1 у період з 27.08.1997 по 01.04.2000 років та призначити ОСОБА_1 пенсію починаючи з 31.03.2023 року.
Стислий виклад позиції позивача.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 08.04.2025 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України з заявою щодо призначення пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Позивач вказує, що 16.04.2025 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області прийнято рішення №123950003301 про відмову у призначенні пенсії за віком.
У позовній заяві зазначається, що підставою для відмови у призначенні пенсії відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є недостатній страховий стаж.
За твердженням позивача, до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки від 20.06.1980 №0297577:
з 20.06.1980 до 18.10.1990 робота в колгоспі, оскільки відсутня інформація про встановлений мінімум та вироблену кількість вихододнів в колгоспі, відсутні відомості про реорганізацію та перейменування колгоспу;
з 25.10.1990 до 03.08.1995, з 27.08.1997 до 01.04.2000, оскільки записи про звільнення з роботи засвідчено печатками, на яких неможливо ідентифікувати назву підприємства;
з 01.12.1995 до 26.08.1997 час відбування покарання, оскільки час тримання під вартою, час відбування покарання в місцях позбавлення волі та час перебування в засланні і на примусовому лікуванні зараховується до стажу роботи за наявності документів про реабілітацію (довідки суду, органів прокуратури чи досудового розслідування про закриття кримінального провадження або довідку суду про ухвалення виправдувального вироку), які до заяви про призначення пенсії не наданні.
Вважаючи рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області протиправним, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Стислий виклад заперечень відповідача.
У відзиві зазначено, що відповідач позовні вимоги не визнає в повному обсязі, вважає їх необґрунтованими та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства України.
З посиланням на фактичні обставини справи, представник відповідача зазначає, що позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України з заявою від 08.04.2026 про призначення пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення».
Представник відповідача вказує, що розглянувши заяву позивача та наявні в пенсійній справі документи, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області встановлено, що страховий стаж позивача складає 24 роки 03 місяці 11 днів, що є недостатнім для призначення пенсії.
За твердженням представника відповідача, у зв`язку з відсутністю у позивача необхідного страхового стажу прийнято рішення від 16.04.2025 №123950003301 про відмову у призначенні пенсії.
Як вказано у відзиві на позовну заяву, спірними періодами роботи позивача є:
з 20.06.1980 до 18.10.1990 – період роботи у колгоспі не зарахований до страхового стажу, оскільки відсутня інформація про встановлений мінімум та вироблену кількість вихододнів в колгоспі, відсутні відомості про реорганізацію та перейменування колгоспу;
періоди роботи з 25.10.1990 до 03.08.1995, з 27.08.1997 до 01.04.2000 не зараховано до страхового стажу, оскільки записи про звільнення з роботи засвідчено печатками, на яких неможливо ідентифікувати назву підприємства;
з 01.12.1995 до 26.08.1997 – період відбування покарання не зарахований до страхового стажу, оскільки час тримання під вартою, час відбування покарання в місцях позбавлення волі та час перебування в засланні і на примусовому лікуванні зараховується до стажу роботи за наявності документів про реабілітацію (довідки суду, органів прокуратури чи досудового розслідування про закриття кримінального провадження або довідки суду про ухвалення виправдувального вироку), які до заяви про призначення пенсії не надані.
Представник відповідача вказує, що відповідно до п.2.4 Інструкції №58, записи до трудової книжки виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Крім цього, представник відповідача зауважує, що відповідно до п.14 Інструкції №58, у графі 3 розділу «Відомості про роботу» як заголовок пишеться повне найменування підприємства.
Водночас, за твердженням представника відповідача, в порушення наведених вимог законодавства, записи у трудовій книжці позивача за періоди роботи з 25.10.1990 до 03.08.1995 та з 27.08.1997 до 01.04.2000 засвідчені печаткою, з якої неможливо ідентифікувати назву/код підприємства.
Щодо зарахування до страхового стажу позивача періоду відбування покарання з 01.12.1995 до 26.08.1997 представник відповідача зазначає, що у спірний період діяв Виправно-трудовий кодекс від 23.12.1970 №3325-VII (втрати чинність з 01.01.2004), згідно статті 50 якого, час роботи засуджених у період відбування ними покарання у вигляді позбавлення волі до трудового стажу не зараховується, крім випадків, спеціально передбачених у законі.
Представник відповідача звертає увагу, що відповідно до ст.95 зазначеного Кодексу, час відбування покарання у вигляді виправних робіт може бути включений судом до загального трудового стажу засудженого.
За твердженням представника відповідача, відповідної ухвали щодо включення спірного періоду до трудового стажу позивача або доказів про сплату ним у спірний період страховий внесків до Головного управління долучено не було, відтак були відсутні підстави для врахування періоду відбування позивачем покарання.
Крім цього, представник відповідача зазначає, що у записах за періоди роботи в колгоспі з 20.06.1980 до 18.10.1990 не оформлені належним чином, оскільки в трудовій книжці колгоспника відсутні відомості щодо встановленого та відпрацьованого мінімуму трудової участі у громадському господарстві.
З огляду на вказане, відповідач просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.
Процесуальні дії у справі.
Ухвалою від 17.11.2025 суд залишив без руху позовну заяву ОСОБА_1 , встановив десятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду обґрунтованої заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду з наведеними підставами для поновлення строку.
Суд ухвалою від 09.12.2025 відкрив провадження у справі, вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відповідно до ст.262 КАС України, встановив сторонам строки для надання заяв по суті, витребував у Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області засвідчені копії:
заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії;
документів та матеріалів, які слугували підставою для прийняття Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області рішення №123950003301 від 16.04.2025 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії.
Витребувані судом документи надані до суду відповідачем разом з відзивом на позовну заяву – 23.12.2025.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини у справі.
08 квітня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до органів пенсійного фонду із заявою про призначення/перерахунок пенсії.
За принципом екстериторіальності заяву направлено для розгляду до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області.
16 квітня 2025 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії №123950003301 від 16.04.2025.
Згідно з вказаним рішенням, за наданими документами до страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки від 20.06.1980 НОМЕР_2 :
з 20.06.1980 до 18.10.1990 роботи в колгоспі, оскільки відсутня інформація про встановлений мінімум та вироблену кількість вихододнів в колгоспі, відсутні відомості про реорганізацію та перейменування колгоспу;
з 25.10.1990 до 03.08.1995, з 27.08.1997 до 01.04.2000, оскільки записи про звільнення з роботи засвідчено печатками, на яких неможливо ідентифікувати назву підприємства;
з 01.12.1995 до 26.08.1997 час відбування покарання, оскільки час тримання під вартою, час відбування покарання в місцях позбавлення волі та час перебування в засланні і на примусовому лікування зараховується до стажу роботи за наявності документів про реабілітацію (довідки суду, органів прокуратури чи досудового розслідування про закриття кримінального провадження або довідки суду про ухвалення виправдувального вироку), які до заяви про призначення пенсії не надані.
Відповідно до записів трудової книжки колгоспника від 20.06.1980 серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 :
20.06.1980 – прийнято на роботу за посадою «тракторист» у колгоспі «Степь Украины»;
18.10.1990 – звільнено достроково з невідбутим строком 1 год 20 днів з утриманням 20% в дохід держави;
25.10.1990 – зараховано до колгоспу «Степь Украины» (мовою оригіналу) Біловодського району Луганської області на посаду скотника;
03.08.1995 – КСХП «Украина» (мовою оригіналу) звільнено з членів колгоспу за систематичне пияцтво;
07.08.1995 – КСХП «Степь Украины» (мовою оригіналу) зараховано до штату колгоспу відповідно до розпорядження 07.08.1995;
з 01.12.1995 до 26.08.1997 – відбував покарання у виді виправних робіт без позбавлення волі;
01.04.2000 – у зв`язку з реорганізацією КСП «Степь Украины» (мовою оригіналу) в ООО «Степь Украины» (мовою оригіналу) переведений в ООО (мовою оригіналу) на посаду тракториста-машиніста. 
Із записів трудової книжки колгоспника від 20.06.1980 серії НОМЕР_1 встановлено, що у період з 1980 до 2003 року ОСОБА_1 виконано встановлений трудовий мінімум.
Зазначені відомості також підтверджуються архівною довідкою виданою комунальною установою «ТРУДОВИЙ АРХІВ ТЕРИТОРІАЛЬНИХ ГРОМАД БІЛОВОДСЬКОГО РАЙОНУ» від 23.07.2019 №02-15/424.
Вважаючи протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про відмову у призначенні пенсії, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи адміністративну справу та надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписами п.6 ч.1 ст.92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі по тексту - Закон №1058-IV).
За змістом пункту 1 ч.1 ст.8 Закону №1058-IV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.
У силу п.1 ч.1 ст.9 Закону №1058-IV, відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
За приписами ст.24 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до абз.2 ч.4 ст.26 Закону №1058-IV, наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.
Частинами першою та третьою статті 44 Закону №1058-IV встановлено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Згідно зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ч.1 ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі по тексту – Порядок №637).
Пунктом 1 Порядку №637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до абз.1, 2, 4 п.20 Порядку №637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
З викладених правових норм вбачається, що основним документом, який підтверджує наявність в особи відповідного стажу роботи, є трудова книжка, а за відсутності записів в ній - уточнюючі первинні документи.
Відповідно до статті 81 Закону України «Про пенсійне забезпечення», призначення пенсій і оформлення документів для їх виплати здійснюється органами Пенсійного фонду України.
За правилами статті 82 Закону України «Про пенсійне забезпечення», документи про призначення пенсій розглядаються органом, що призначає пенсії (стаття 81), не пізніше 10 днів з дня їх надходження.
Відповідно до п.1.1 розділу І Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005, (у редакції чинній на дату виникнення правових відносин), заява про призначення, перерахунок, поновлення пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1); заява про припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання (Заява про виплату пенсії - додаток 2); заява про працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (додаток 3); заява про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера (додаток 4) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію).
Згідно з пунктом 1.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005, днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.
Пунктом 4.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005, встановлено, що орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 3).
Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.
Відповідно до пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005, при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб, зокрема:
уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу. У разі необхідності роз`яснює порядок підтвердження страхового стажу, повідомляє про право особи на здійснення доплати до мінімального страхового внеску відповідно до частини третьої статті 24 Закону, та/або на добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування;
проводить опитування свідків для підтвердження стажу відповідно до пунктів 17-19 Порядку підтвердження наявного трудового стажу. Опитування свідків проводиться згідно із пунктом 12 Порядку підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії;
повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів;
надсилає запити про отримання необхідних відомостей з відповідних державних електронних інформаційних реєстрів, систем або баз даних згідно з пунктом 2.28 розділу II цього Порядку.
Зі змісту рішення про відмову у призначенні пенсії №123950003301 від 16.04.2025 суд встановив, що до страхового стажу не зараховано період з 20.06.1980 до 18.10.1990, оскільки відсутня інформація про встановлений мінімум та вироблену кількість вихододнів в колгоспі, відсутні відомості про реорганізацію та перейменування колгоспу. Також, не зараховано до страхового стажу періоди з 25.10.1990 до 03.08.1995 та з 27.08.1997 до 01.04.2000, оскільки записи про звільнення з роботи засвідчено печатками, на яких неможливо ідентифікувати назву підприємства.
Суд враховує, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв (ч.1 ст.56 Закону №1788-ХІІ).
Відповідно до ч.2 ст.56 Закону №1788-ХІІ, при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.
Порядок ведення трудових книжок колгоспників врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 за №310 (далі по тексту - Основні Положення).
Відповідно до пп.1, 2 Основних Положень, трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.
До трудової книжки колгоспника, зокрема, заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (п.5 Основних Положень).
Згідно з п.6 Основних Положень, всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.
Відповідно до встановленого взірця трудової книжки колгоспника, трудова книжка колгоспника містить окремі розділи: ІІІ «членство в колгоспі», де зазначаються відомості про прийом в члени колгоспу, припинення членства в колгоспі та причини такого припинення, відомості про документ, на підставі якого внесений запис; ІV «відомості про роботу» - відомості про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, із зазначенням причин та відомості про документ, на підставі якого внесений запис; V «трудова участь у громадському господарстві» - встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі, відомості про документ, на підставі якого внесений запис.
Відповідно до п.8 Основних Положень, трудові книжки зберігаються в правлінні колгоспу як бланки суворої звітності, а при припиненні членства в колгоспі видаються їх власникам на руки.
Пунктом 13 Постанови №310 передбачено, що відповідальність за своєчасне і правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання і видачу несе спеціально уповноважена правлінням колгоспу особа.
В свою чергу, на час заповнення трудової книжки в частині спірних періодів діяла також Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СССР від 20.06.1974 №162 (в редакції постанови Держкомпраці СССР від 02.08.1985 № 252 зі змінами, внесеними постановою Державним комітетом СССР з праці та соціальних питань від 19.10.1990 №412, та яка втратила чинність на підставі Наказу Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993) (далі по тексту Інструкція №162).
Відповідно до пункту 1.4 Інструкції №162, питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання за обліку, врегульовано постановою Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 «Про трудові книжки робітників та службовців».
Згідно з положеннями пунктів 1, 13, 18 постанови Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 «Про трудові книжки робітників та службовців» (із змінами, далі по тексту - Постанова № 656), трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих та службовців. При звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та заохочення, занесені до трудової книжки за час роботи на даному підприємстві, в установі, організації засвідчуються підписом керівника підприємстві, установі, організації або спеціально уповноваженої ним особи та печаткою. Відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, яку призначають наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Аналогічні за змістом положення містяться в Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі по тексту Інструкція №58), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за №110.
Отже, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 09.08.2019 у справі №654/890/17.
Отже, підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
Так, відповідно до пунктів 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі за текстом – Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Відповідно до пункту 3 Порядку №637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Аналіз наведених норм права дає змогу дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а необхідність підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами виникає виключно у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній чи наявності неправильних чи неточних записів про періоди роботи.
Право особи на гарантоване Конституцією і законами України пенсійне забезпечення не може ставитись в залежність від дотримання відповідальною особою Порядку ведення трудових книжок, оскільки трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.
Зі змісту трудової книжки колгоспника ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 20.06.1980 встановлено, що у період з 1980 року до 2003 року, позивач працював у колгоспі «Степь Украины» (мовою оригіналу).
Окрім того, записами трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_1 від 20.06.1980 підтверджено, що у період з 1980 року до 2003 року позивач виконував встановлений трудовий мінімум.
Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію, викладену, зокрема, у постановах від 28.02.2018 у справі № 428/7863/17 та від 16.04.2020 у справі №159/4315/16-а про те, що певні недоліки в заповненні трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії. Відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи організації, і не може мати негативні наслідки для особи, яка звернулася за пенсією.
Однією з підстав для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Відповідач не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.
Такі обставини як наявність допущених роботодавцем недоліків під час заповнення трудової книжки є формальними та не можуть бути підставою для обмеження особи у реалізації її права на соціальний захист.
Отже, наведені пенсійним органом мотиви щодо незарахування до страхового стажу позивача періодів роботи з 20.06.1980 до 18.10.1990, з 25.10.1990 до 03.08.1995 та з 27.08.1997 до 01.04.2000 у колгоспі «Степь Украины» (мовою оригіналу) слід визнати безпідставними, адже період роботи підтверджено записами трудової книжки, в тому числі виконання позивачем встановлених трудоднів.
Відтак, суд доходить висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періодів трудової діяльності з 20.06.1980 до 18.10.1990, з 25.10.1990 до 03.08.1995 та з 27.08.1997 до 01.04.2000, згідно записів трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_1 .
Вирішуючи питання про зарахування до страхового стажу позивача періоду з 01.12.1995 до 26.08.1997, суд зазначає таке.
Частиною першою статті 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до абзацу 1 частини 2 статті 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно з абзацом 1 частини 1 статті 21 Закону № 1058-IV, персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється з метою обліку застрахованих осіб, учасників накопичувальної системи пенсійного страхування та їх ідентифікації, а також накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про облік застрахованих осіб і реалізацію ними права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та накопичувальній системі пенсійного страхування.
Відповідно до статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Згідно з пунктом «а» частини 3 статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.
Статтею 50 Виправно-трудового кодексу України, прийнятого Верховною Радою УРСР 23.12.1970, який діяв на час відбування кримінального покарання позивачем та втратив чинність з 01.01.2004, було передбачено, що час роботи засуджених у період відбування ними покарання у вигляді позбавлення волі до трудового стажу не зараховується, крім випадків, спеціально передбачених у законі.
Водночас, судом встановлено, що ОСОБА_1 у період з 01.12.1995 до 26.08.1997 відбував покарання у вигляді виправних робіт без позбавлення волі, про що міститься відповідний запис у трудовій книжці колгоспника.
Враховуючи встановлені судом обставини, суд відхиляє покликання відповідача на положення ст.50 Виправно-трудового кодексу України, оскільки позивач у спірний період не відбував покарання у вигляді позбавлення волі.
Відтак, суд доходить висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоду трудової діяльності з з 01.12.1995 до 26.08.1997, згідно записів трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_1 .
Враховуючи вищевикладені висновки суду, суд зазначає, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №123950003301 від 16.04.2025 про відмову у призначені пенсії ОСОБА_1 є протиправним та підлягає скасуванню. 
Вирішуючи питання зобов`язального характеру про призначення ОСОБА_1 пенсію починаючи з 31.03.2023, суд зазначає таке.
Відповідно до частини 5 статті 45 Закону №1058-ІV, пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.
При цьому, згідно з ч.1 ст. 58 Закону №1058-ІV, Пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, забезпечує збирання, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та готує документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування виплати пенсій, допомоги на поховання, виплат за видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом, соціальні та інші виплати, передбачені законодавством України, та інші функції, передбачені цим Законом, Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та статутом Пенсійного фонду.
З огляду на приписи Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (далі – Порядок №22-1), вирішення питання про призначення та обрахунок пенсії є дискреційним повноваженням територіального органу Пенсійного фонду України. Такі ж висновки випливають й зі змісту наведених вище положень Закону України №1058-ІV.
Оскільки відповідач не здійснював оцінку достатності стажу для призначення пенсії позивачу з урахуванням спірних періодів, суд вважає, що це є дискреційними повноваженнями відповідача.
Разом з тим, покладаючи на відповідача обов`язок повторно розглянути заяву позивача та прийняти рішення про призначення пенсії останній з урахуванням висновків суду, суд фактично втрутиться у дискрецію суб`єкта владних повноважень, позбавивши останнього альтернативних варіантів поведінки, на яких безпосередньо наголошувалося у судовому рішенні.
За таких обставин суд доходить висновку, що належним способом захисту порушеного права буде саме зобов`язання органу Пенсійного фонду повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком, зарахувавши до страхового стажу період роботи та прийняти рішення щодо призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду.
При цьому, відповідно до пункту 4.2 Порядку №22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
У справі, що розглядається, суд установив, що для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, рішенням якого відмовлено в призначенні пенсії за віком.
Тож, дії зобов`язального характеру щодо повторного розгляду такої заяви має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував питання про призначення пенсії за віком, яким у цьому випадку є Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області.
Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 09 липня 2024 року у справі №240/16372/23.
Оцінюючи в сукупності обставини справи, враховуючи вище наведені положення законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.
Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно із ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до ч.1 ч.5 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа
Матеріалами справи підтверджено, що позивачем сплачено судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 1211,20 грн.
Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, наявні підстави для стягнення з відповідача суми сплаченого судового збору у розмірі 1211,20 грн.
Керуючись ст. 2, 5, 6, 72, 77, 90, 120, 139, 241-246, 255, 258, 262, 293, 295 КАС України, суд 
ВИРІШИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, Одеська обл., 65012, код ЄДРПОУ 20987385) про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Одеській області №123950003301 від 16.04.2025 року про відмову у призначенні пенсії.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди трудової діяльності з 20.06.1980 до 18.10.1990, з 25.10.1990 до 03.08.1995, з 01.12.1995 до 26.08.1997 та з 27.08.1997 до 01.04.2000, згідно записів трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_1 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення/перерахунок пенсії від 08.04.2025, з урахуванням висновків суду.
В задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211,20 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Дмитро БАБЕНКО