РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

м. Вінниця
06 травня 2026 р.  Справа № 120/17478/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитришеної Р.М., розглянувши письмово в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:
У Вінницький окружний адміністративний суд звернувся з адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинити дії.
Позовні вимоги мотивовані протиправною, на думку позивача, відмовою у задоволенні рапорту про звільнення з військової служби за сімейними обставинами на підставі підпункту "г" пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
З метою зобов`язання відповідача звільнити його з військової служби, позивач звернувся до суду.
Ухвалою від 22.12.2025 відкрито провадження у справі за вказаним позовом та вирішено здійснювати її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні). Установлено строк для подання заяв по суті.
Скориставшись своїм процесуальним правом відповідач подав відзив, у якому проти задоволення позову заперечує. По суті спору відповідач вказав, що ОСОБА_1 було подано рапорт щодо звільнення з військової служби за підпунктом «г» пункту 3 ч. 5 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», в зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків, а саме матір`ю.
За результатами аналізу поданих до рапорту документів відповідач дійшов висновку, що при складанні відповідної довідки до акту огляду, як основного документу який визначав фактичний стан особи на момент визначення інвалідності, для ОСОБА_2 відсутнє посилання про потребу в постійному сторонньому догляді, що відповідно свідчить про стан особи, який не передбачає вказаного догляду, а також в цілому немає посилання, що станом на момент огляду вказана особо є такою, що не здатна до самообслуговування, в тому числі, у зв`язку з тим, що не є особою з І групою інвалідності.
В свою чергу, позивачем до рапорту додано «Висновок про наявність порушення функцій організму через, які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі» (форма №080-4/о) від 14.10.2025, що виданий лікарсько-консультативною комісією Комунального підприємства «Ямпільський медичний центр первинної медико-санітарної допомоги» Ямпільської міської ради про те, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рекомендовані такі соціальні послуги, як «паліативного догляду вдома», «отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи», а також дописано: «Потребує постійного стороннього догляду» (такий запис не передбачений графою визначеної форми рекомендацій та на висновку відсутні дані, хто його вніс та чи вірити виправленому).
Зазначений висновок надано для одержання компенсацій фізичною особою, яка надає соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі.
Також, відповідач зауважив, що до матеріалів, які долучались до рапортів позивача, пов`язаних з розглядом питання звільнення з військової служби, не було додано жодного документу, передбаченого Законом №2232-ХІІ, щодо відсутності у матері позивача інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, виданого підрозділом соціального захисту населення органу місцевого самоврядування, який би відпрацьовувався на підставі вимог законодавства саме для діючих військовослужбовців.
Тому, відповідач вважає, що документи долучені до рапорту не містять беззаперечних доказів необхідності здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю та доказів відсутності членів сім`ї першого та другого ступеня споріднення.
Суд зазначає, що у цій справі відбувся повторний автоматизований розподіл справи між суддями 17.03.2026, оскільки головуючий суддя у справі Томчук А.В. наказом від 27.02.2026 за № 003-К виключений зі штату суду, у зв`язку з призначенням на посаду судді апеляційного адміністративного суду.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.03.2026 справу № 120/17478/25 передано для розгляду судді Вінницького окружного адміністративного суду Дмитришеній Р.М.
Ухвалою від 18.03.2026 адміністративну справу прийнято до провадження, розгляд якої постановлено здійснювати в порядку письмового провадження.
Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи позову та відзиву, встановив такі обставини.
ОСОБА_1 23.10.2025 подав до відповідача рапорт про звільнення з військової служби у запас відповідно до п.п. "г" п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" у зв`язку з потребою здійснювати догляд за матір`ю, яка є особою з інвалідністю II групи.
До рапорту долучив: нотаріально-посвідчену копію паспорту ОСОБА_1 ;
- нотаріально-посвідчену копію ідентифікаційного коду ОСОБА_1 ;
- нотаріально-посвідчену копію свідоцтва про народження ОСОБА_1 ;
- нотаріально-посвідчену копію паспорту ОСОБА_2 (мати);
- нотаріально-посвідчену копію ідентифікаційного коду ОСОБА_2 ;
- копію відомостей про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб;
- нотаріально-посвідчену копію свідоцтва про розірвання шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ;
- нотаріально-посвідчену заяву матері про відсутність інших членів сім`ї, які можуть здійснювати за нею догляд;
- нотаріально-посвідчену копію огляду МСЕК Серії 12 ААГ №812431;
- висновок про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватись та самообслуговуватись і потребують соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі (ЛКК); 
- акт обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 28 січня 2025 року; 
- копію висновку ЛКК про наявність порушень функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватись та самообслуговуватись і потребують соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі;
- копію акту про встановлення факту здійснення особою постійного догляду від 22.10.2025;
- копію виписки - епікриз із медичної картки стаціонарного хворого № 9027.
У відповідь відповідач листом від 21.11.2025 повідомив, що матеріалів, які позивач долучив до рапорту, для підтвердження наявності сімейних обставин, в цілому не достатньо для прийняття позитивного рішення для звільнення, оскільки в довідці до акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 20.12.2024 серії 12ААГ №812431 відсутні рекомендації щодо необхідності постійного догляду за ОСОБА_2 , як і відсутнє підтвердження факту його здійснення саме позивачем та інформація про відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, які самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я від уповноваженого органу з питань соціального захисту населення.
Акт обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 28.01.2025, виданий Виконавчим комітетом Ямпільської міської ради Могилів-Подільського району Вінницької області не підтверджує факт здійснення постійного догляду за ОСОБА_2 саме позивачем, а лише засвідчує належні матеріально-побутові умови проживання сім`ї. Крім того комісією не вивчалось питання наявності чи відсутності саме членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, які самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Тому підстав для задоволення рапорту щодо звільнення з військової служби немає.
Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд зазначає таке.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" від 25.03.92 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
За змістом ч. 6 ст. 2 Закону № 2232-XII видами військової служби є: базова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Положеннями п. 12 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про оборону України" визначено, що особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Підстави звільнення з військової служби, передбачені статтею 26 Закону № 2232-XII, залежать від виду військової служби.
Відповідно до абзацу 4 підпункту г) пункту 3 частини 5 статті 26 Закону № 2232-XII під час проведення мобілізації та дії воєнного стану контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
За змістом пункту 3 частини 12 статті 26 Закону № 2232-XII під час дії воєнного стану військовослужбовці звільняються з військової служби у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Згідно з частиною сьомою статті 26 Закону № 2232-XII визначено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (надалі - Положення № 1153/2008; у редакції на час виникнення спірних правовідносин), яким визначається порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі (пункт 1).
Відповідно до пункту 233 Положення № 1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
За змістом спірних обставин у цій справі, позивач 23.10.2025 подав до відповідача рапорт про звільнення з військової служби у запас відповідно до п.п. "г" п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" у зв`язку з потребою здійснювати догляд за матір`ю, яка є особою з інвалідністю II групи.
На підтвердження наявності підстав для звільнення з військової служби позивач, зокрема, надав:
- Довідку до акта огляду МСЕК від 20.12.2024 серії 12ААГ № 812431, якою матері позивача встановлено ІІ групу інвалідності до 01.01.2027. У графі висновок про умови та характер праці вказано: Протипоказано значне фізичне, динамічне і статичне навантаження, шкідливі умови праці (а.с. 16);
- Висновок за формою первинної облікової документації № 080-4/о, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09 березня 2021 року № 407, ЛКК КП "Ямпільський медичний центр первинної медико-санітарної допомоги" від 11.02.2025 про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, згідно з яким ОСОБА_2 рекомендовано отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи (а.с. 17);
- Висновок за формою первинної облікової документації № 080-4/о, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09 березня 2021 року № 407, ЛКК КП "Ямпільський медичний центр первинної медико-санітарної допомоги" від 14.10.2025 про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, згідно з яким ОСОБА_2 рекомендовано отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи та вказано, що вона потребує постійного стороннього догляду (а.с. 21).
Доводи відповідача про те, що на підтвердження необхідності стороннього догляду за ОСОБА_2 позивач мав надати саме висновок медико-соціальної експертної комісії, суд вважає необґрунтованими з огляду на таке.
Основні організаційні та правові засади надання соціальних послуг, спрямованих на профілактику складних життєвих обставин, подолання або мінімізацію їх негативних наслідків, особам/сім`ям, які перебувають у складних життєвих обставинах визначає Закон України "Про соціальні послуги" від 17.01.2019 № 2671-VIII (далі - Закон № 2671-VIII).
Відповідно до статті 1 Закону № 2671-VIII отримувачі соціальних послуг - особи/сім`ї, які належать до вразливих груп населення та/або перебувають у складних життєвих обставинах, яким надаються соціальні послуги; в свою чергу вразливі групи населення - особи/сім`ї, які мають найвищий ризик потрапляння у складні життєві обставини через вплив несприятливих зовнішніх та/або внутрішніх чинників; складні життєві обставини - обставини, що негативно впливають на життя, стан здоров`я та розвиток особи, функціонування сім`ї, які особа/сім`я не може подолати самостійно. Одним з чинників, які можуть зумовити складні життєві обставини є наявність у особи інвалідності.
Частиною 6 статті 13 Закону № 2671-VIII передбачено, що фізичні особи, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності, можуть надавати соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі без проходження навчання та дотримання державних стандартів соціальних послуг отримувачам соціальних послуг з числа членів своєї сім`ї, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки та є: 1) особами з інвалідністю I групи; 2) дітьми з інвалідністю; 3) громадянами похилого віку з когнітивними порушеннями; 4) невиліковно хворими, які через порушення функцій організму не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися; 5)дітьми, яким не встановлено інвалідність, але які є хворими на тяжкі захворювання, визначені в цьому пункті.
В пункті 3 Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, що сталися з поліцейськими, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 05.10.2020 № 705, термін "медичний висновок" вжито у значенні висновку у формі рішення лікарсько-консультативної комісії (лікарсько-експертної комісії) закладу охорони здоров`я (у разі нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння) за місцем амбулаторного обліку, лікування або обстеження потерпілого поліцейського.
У пункті 3 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 № 337, термін "медичний висновок" визначено як висновок у формі рішення лікарсько-консультативної комісії (лікарсько-експертної комісії) закладу охорони здоров`я (у разі нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння) та висновок у формі рішення лікарсько-експертної комісії високоспеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я (у разі хронічного професійного захворювання (отруєння) за місцем амбулаторного обліку, лікування або обстеження потерпілого про встановлення зв`язку погіршення стану здоров`я працівника з впливом на нього важкості та напруженості трудового процесу, небезпечних, шкідливих виробничих факторів, психоемоційних причин або протипоказань за станом здоров`я виконувати роботу.
Отже, медичний висновок це документ, який містить дані про стан здоров`я особи та видається з питань, пов`язаних з таким станом здоров`я.
Суб`єктами формування та видачі медичного висновку є лікарі, лікарсько-консультативні та лікарсько-експертні комісії закладів охорони здоров`я.
Процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації станом на дату виникнення спірних правовідносин було визначено Положенням про медико-соціальну експертизу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317 (далі Положення № 1317, чинне на момент виникнення спірних праовідносин).
За змістом пункту 24 Положення № 1317 комісія видає особі, яку визнано особою з інвалідністю або стосовно якої встановлено факт втрати професійної працездатності, довідку та індивідуальну програму реабілітації і надсилає у триденний строк виписку з акту огляду комісії органові, в якому особа з інвалідністю перебуває на обліку як отримувач пенсії чи державної соціальної допомоги (щомісячного довічного грошового утримання), що призначається замість пенсії, та разом з індивідуальною програмою реабілітації - органові, що здійснює загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виписку з акту огляду комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках та потреби у наданні додаткових видів допомоги.
Копія індивідуальної програми реабілітації надсилається також лікувально-профілактичному закладові і органові праці та соціального захисту населення за місцем проживання особи з інвалідністю. За місцем роботи зазначених осіб надсилається повідомлення щодо групи інвалідності та її причини, а у разі встановлення ступеня втрати професійної працездатності - витяг з акта огляду комісії про результати визначення ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках та потреби у додаткових видах допомоги.
З наведеного встановлено, що лікар, лікарсько-консультативна комісія та лікарсько-експертна комісія формують медичний висновок, а медико-соціальні експертні комісії - довідку, акт огляду (витяг з акту огляду).
Відповідно до пункту 3 Положення № 1317 медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.
Медико-соціальна експертиза потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання проводиться після подання акта про нещасний випадок на виробництві, акта розслідування професійного захворювання за встановленими формами, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 № 337 "Про затвердження Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві", висновку спеціалізованого медичного закладу (науково-дослідного інституту професійної патології чи його відділення) про професійний характер захворювання, направлення лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я або роботодавця чи профспілкового органу підприємства, на якому потерпілий одержав травму чи професійне захворювання, або територіального органу Пенсійного фонду України, суду чи прокуратури.
Згідно із абзацом першим пункту 4 Положення № 1317 медико-соціальну експертизу проводять медико-соціальні експертні комісії (далі - комісії), з яких утворюються в установленому порядку центри (бюро), що належать до закладів охорони здоров`я при Міністерстві охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, управліннях охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій.
Відповідно до підпункту 1 пункту 11 Положення № 1317 міські, міжрайонні, районні комісії визначають:
ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків;
потребу осіб з інвалідністю у забезпеченні їх технічними та іншими засобами реабілітації, виробами медичного призначення на підставі медичних показань і протипоказань, а також з урахуванням соціальних критеріїв;
потребу осіб з інвалідністю, потерпілих від нещасного випадку на виробництві, із стійкою втратою працездатності у медичній та соціальній допомозі, в тому числі у додатковому харчуванні, ліках, спеціальному медичному, постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі, побутовому обслуговуванні, протезуванні, санаторно-курортному лікуванні, придбанні спеціальних засобів пересування;
ступінь стійкого обмеження життєдіяльності хворих для направлення їх у стаціонарні відділення центрів соціального обслуговування;
причини смерті особи з інвалідністю або особи, ступінь втрати працездатності якої визначений комісією у відсотках на підставі свідоцтва про смерть у разі, коли законодавством передбачається надання пільг членам сім`ї померлого;
медичні показання на право одержання особами з інвалідністю автомобіля і протипоказання до керування ним.
У наведеному переліку прав та обов`язків медико-соціальної експертної комісії відсутнє поняття "постійного догляду", який може бути визначений для осіб, яким інвалідність не встановлена, а вказано лише право визначати необхідність стороннього нагляду, догляду.
Поняття "сторонній догляд" не є тотожним поняттю "постійний догляд", адже перше вказує на те, ким надається догляд, а друге коли надається такий догляд. При цьому, "постійний догляд" це безперервний догляд, який надається особі, що не здатна до самообслуговування, догляд, який надається без будь-якого часового обмеження постійно.
Водночас, відповідно до пункту 1 розділу III Порядку організації експертизи тимчасової втрати працездатності, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.04.2008 № 189, (далі Порядок № 189) при лікувально-профілактичних закладах охорони здоров`я незалежно від форми власності, які мають ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики, утворюються лікарсько-консультативні комісії (далі ЛКК).
За змістом пункту 3 розділу III Порядку № 189 до основних завдань ЛКК належить: 1)видача документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність особи, відповідно до вимог пункту 4 розділу IV цього Порядку; 2) здійснення направлення хворих на огляд та обстеження до МСЕК для встановлення інвалідності; 3) надання до МСЕК документів хворого, направленого на огляд та обстеження; 4) вжиття заходів щодо перевірки та усунення недоліків у суб`єкта господарювання, що були виявлені за результатом перевірки уповноваженими лікарями, перелік яких затверджується правлінням Пенсійного фонду України, обґрунтованості медичних висновків про тимчасову непрацездатність (у разі звернення керівника суб`єкта господарювання); 5) надає керівнику суб`єкта господарювання за результатами вжиття заходів, визначених у підпункті 4 пункту 3 розділу II цього Порядку, аналіз якості експертизи тимчасової непрацездатності, пропозиції щодо відповідності фахівців займаним посадам, кваліфікаційним категоріям, про накладання дисциплінарних стягнень та передачу справ у слідчі органи; 6) участь у встановленому порядку у засіданнях МСЕК.
Пунктом 4 розділу IV Порядку № 189 встановлено, що ЛКК видає такі документи, що засвідчують тимчасову непрацездатність особи:
форму рішення для встановлення причинно-наслідкового зв`язку захворювання з умовами праці відповідно до вимог, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 № 337 "Про затвердження Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві";
висновки або рекомендації щодо догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, а в разі, коли дитина хвора на цукровий діабет I типу (інсулінозалежний),- до досягнення дитиною 16-річного віку.
Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.03.2021 №407 "Про затвердження форм первинної облікової документації та інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я" затверджено Інструкцію щодо заповнення форми первинної облікової документації N 080-2/о "Висновок про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі" (далі - Інструкція № 407).
Згідно із пунктами 3, 4 Інструкції № 407 висновок надається закладами охорони здоров`я усіх рівнів надання медичної допомоги.
Висновок (форма № 080-2/о) заповнюється членами лікарської комісії на підставі форми первинної облікової документації № 027/о "Виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого", затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 14.02.2012 № 110, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 28.04.2012 за № 661/20974.
Висновок (форма № 080-4/о) заповнюється членами лікарської комісії на підставі заповненої лікарем загальної практики-сімейної медицини форми первинної облікової документації № 025/о "Медична карта амбулаторного хворого № __", затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 14.02.2012 № 110, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 28.04.2012 за № 661/20974.
Також повноваження ЛКК визначені в наказі Міністерства охорони здоров`я України від 31.07.2013 № 667 "Про затвердження форми висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу та Інструкції про порядок його надання".
Так, у затвердженій вказаним наказом Інструкції мова йде про те, що висновок лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу видається лікарською консультативною комісією закладу охорони здоров`я за місцем проживання чи реєстрації особи з інвалідністю (пункт 1). Висновок ЛКК надається особі, що звернулася із заявою, згідно з формою бланка, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я України від 31.07.2013 3 667, за підписами членів ЛКК, завіреними печаткою закладу охорони здоров`я, у структурі якого перебуває ЛКК (пункт 8).
Враховуючи вищенаведене, суд зазначає, що існує недосконалість та неузгодженість термінів у нормативно-правових актах стосовно питання, яким документом підтверджується необхідність здійснення постійного догляду та який орган має право видавати цей документ для звільнення військовослужбовця з військової служби, відповідно до "г" пункту 3 частини 5 статті 26 Закону № 2232-XII.
Таким чином, аналізуючи повноваження медико-соціальної експертної комісії, які визначені Положенням № 1317, суд вважає, що вона визначає потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі особам з інвалідністю, а також особам, яким визначена ступінь втрати професійної працездатності.
Щодо осіб, які не відносяться до цих категорій, але які за станом здоров`я нездатні до самообслуговування і потребують постійно стороннього догляду, то на переконання суду, такі повноваження віднесені до ЛКК закладу охорони здоров`я, які мають право приймати, зокрема: 1)висновок або рекомендації щодо догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, а в разі, коли дитина хвора на цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), до досягнення дитиною 16-річного віку; 2) висновок про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі (за формою № 080-4/о), з рекомендаціями щодо отримання відповідних послуг; 3) висновок про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціального послуги з догляду на непрофесійній основі (за формою № 080-2/о), з рекомендаціями щодо отримання відповідних послуг; 4) висновок щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу за формою бланка, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я України від 31.07.2013 № 667.
Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений у постанові Верховного Суду від 21.02.2024 у справі № 120/1909/23.
Враховуючи вищезазначене суд вважає, що необхідність постійного догляду за хворою матір`ю може підтверджуватися відповідним медичним висновком ЛКК.
Наданий позивачем висновок ЛКК КП "Ямпільський медичний центр первинної медико-санітарної допомоги" від 14.10.2025 про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі містить інформацію щодо матері позивача та висновок про те, що за станом здоров`я ОСОБА_2 потребує постійного стороннього догляду (а.с. 21).
Вказаний висновок підписаний членами комісії ЛКК, містить підписи та скріплений печаткою.
За наведених обставин твердження відповідача про те, що у спірному випадку для підтвердження необхідності стороннього догляду за матір`ю позивач мав надати лише висновок медико-соціальної експертної комісії суд вважає помилковим. Необхідність постійного стороннього догляду за хворою матір`ю може підтверджуватися відповідним медичним висновком ЛКК.
Посилання відповідача на те, що висновок ЛКК видається виключно з метою подання його до органів соціального захисту населення для призначення компенсації за надання соціальних послуг з догляду на непрофесійній основі, суд вважає необґрунтованим, оскільки зазначене формулювання визначає ціль адміністративного використання документа, однак не обмежує можливість його використання для підтвердження юридично значущих обставин в інших правовідносинах. Висновок ЛКК підтверджує наявність у особи з інвалідністю медичних показань для постійного догляду та можливість його здійснення фізичною особою, що є самостійним юридичним фактом, незалежним від призначення чи непризначення відповідної компенсації органами соціального захисту. Таким чином, використання висновку ЛКК виключно для цілей соціального захисту не відповідає його правовій природі та не може бути підставою для відмови у звільненні позивача з військової служби.
Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що наданий позивачем висновок ЛКК КП "Ямпільський медичний центр первинної медико-санітарної допомоги" від 14.10.2025 відповідно до якого за станом здоров`я ОСОБА_2 потребує постійного стороннього догляду є достатньою підставою для висновку, що така особа потребує постійного стороннього догляду.
Щодо доводів відповідача, що не додано документи, що підтверджують відсутність у матері позивача інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення, суд зазначає наступне.
Відповідно до матеріалів справи ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 та є особою першого ступеня споріднення по відношенню до ОСОБА_2 .
Згідно із свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 від 24.10.1999 шлюб між батьком та матір`ю позивача розірвано 24.10.1999 (а.с. 15).
З акту обстеження соціально побутових умов від 28.01.2025 встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований та проживає по АДРЕСА_1 . Вказаним актом встановлено, що позивач проживає разом із своєю матір`ю, яка є онкохворою та здійснює за нею догляд. Проживають удвох, інших членів родини немає (а.с. 18).
Водночас, згідно з відомостями про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, які видані Ямпільською міською радою Вінницької області встановлено, що позивач та його матір зареєстровані по АДРЕСА_1 (а.с. 24).
Окрім того, до рапорту була подана заява, посвідчена приватним нотаріусом про те, що ОСОБА_1 є єдиним сином ОСОБА_2 , інших дітей немає. В шлюбі не перебуває (а.с. 25).
Матеріали справи не містять доказів щодо наявності членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення, які можуть здійснювати постійний догляд за хворою матір`ю позивача.
Отже, позивачем доведено, що окрім нього, інших членів сім`ї, які спільно проживають та могли б здійснювати постійний догляд за ОСОБА_2 немає.
А тому, суд дійшов висновку, що відповідач протиправно відмовив у звільненні позивача з військової служби з підстав, визначених п.п. "г" п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Отже, належним способом захисту прав позивача буде зобов`язання військової частини НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі п.п. "г" п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за матір`ю ОСОБА_2 , як особою з II групою інвалідності.
Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
З огляду на встановлені у справі обставини, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів та доказів, наданих позивачем та суб`єктом владних повноважень, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Отже, сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір належить стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача. 
Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати протиправною відмову військової частини НОМЕР_1 у звільненні з військової служби ОСОБА_1 на підставі підпункту "г" пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за матір`ю, яка є особою з інвалідністю II групи.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за матір`ю, яка є особою з інвалідністю II групи.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 сплачений при зверненні до суду судовий збір у розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Інформація про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) ;
Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_2 , військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ).

Повне судове рішення складено 06.05.2026.

Суддя Дмитришена Руслана Миколаївна