ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2026 року		Справа №300/6462/24 пров. №А/857/8271/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача – Качмара В.Я.,
суддів – Гудима Л.Я., Онишкевича Т.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Управління соціального захисту населення Івано-Франківської районної державної адміністрації про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 січня 2026 року (суддя Скільський І.І., м. Івано-Франківськ), -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Івано-Франківського окружного адміністративного суду перебувала справа за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Управління соціального захисту населення Івано-Франківської районної державної адміністрації (далі ГУПФ, Управління соцзахисту відповідно) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29 січня 2025 року, яке набрало 21.08.2025 законної сили, (далі Рішення суду) позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Управління соцзахисту щодо призначення ОСОБА_1 житлової субсидії за період з 01.05.2022 по 30.04.2023. Зобов`язано ГУПФ розглянути питання про призначення ОСОБА_1 житлової субсидії за період з 01.05.2022 по 30.04.2023, з 01.05.2023 по 30.04.2024 та з 01.05.2024 по 30.04.2025 та за результатами розгляду повідомити ОСОБА_1 про прийняті рішення. 
05.11.2025 до суду першої інстанції надійшла заява ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням Рішення суду (далі Заява) на підставі статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС) шляхом зобов`язання ГУПФ подати звіт про виконання Рішення суду, обґрунтована тим, що відповідач в добровільному порядку не виконав Рішення суду, що підтверджується листом органу пенсійного забезпечення від 27.10.2025 за № 9513-8712/С-03/8-0900/25.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2025 року Заяву задоволено частково. Встановлено судовий контроль за виконанням Рішення суду. Зобов`язано ГУПФ подати до Івано-Франківського окружного адміністративного суду у строк до 07.01.2026 звіт про виконання Рішення суду.
07.01.2026 від ГУПФ надійшов звіт про виконання Рішення суду.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 січня 2026 року прийнято звіт ГУПФ про виконання Рішення суду. 
Не погодившись із вказаною ухвалою, її оскаржила позивачка, яка із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, відмовити у прийнятті звіту, накласти на керівника відповідача-суб`єкта владних повноважень штраф у сумі сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; встановити новий строк подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 КАС, половину суми штрафу стягнути на користь заявника, іншу половину - до Державного бюджету України.
В доводах апеляційної скарги вказує, що відповідачем-суб`єктом владних повноважень не наведено обґрунтовані обставини, які ускладнюють виконання Рішення суду, і не вживаються жодні заходи для його виконання. Зазначає, що відповідачем не повідомлено позивачку про прийняті рішення за розглядом відповідно до Рішення суду питання про призначення ОСОБА_1 житлової субсидії за період з 01.05.2022 по 30.04.2023, з 01.05.2023 по 30.04.2024 та з 01.05.2024 по 30.04.2025 і доказів такого повідомлення матеріали звіту не містять. 
Зазначає, що на момент призначення субсидії з 01.10.2024 позивачці не була ні призначена ні виплачена пенсія по інвалідності, оскільки як вбачається з листа відповідача від 27.10.2025 № 9490-8710/С-02/8-0900/25 на виконання Рішення суду позивачці з 13.12.2023 призначено пенсію по інвалідності (ІІІ група загальне захворювання) відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» виплату пенсії за період з 13.12.2023 по 31.12.2024 в розмірі 29078,81 грн позивачці було проведено у вересні 2025 року. 
Тобто станом на 01.10.2024 у позивачки не було ні з 01.01.2024 по 30.06.2024, ні в серпні 2024 року пенсії в розмірі 14166,00 грн, що залишилося поза увагою суду при постановленні оскаржуваної ухвали, що свідчить про неефективний засіб правового захисту і породжує новий спір.
Відповідач відзиву на апеляційну скаргу не подав.
У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС), зважаючи на те, що клопотання від учасників справи про розгляд справи за їх участю відсутні, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Переглянувши справу за наявними у ній матеріалами, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Постановляючи вказану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що предметом спірних правовідносин є саме зобов`язання ГУПФ розглянути питання про призначення ОСОБА_1 житлової субсидії за період з 01.05.2022 по 30.04.2023, з 01.05.2023 по 30.04.2024 та з 01.05.2024 по 30.04.2025 та за результатами розгляду повідомити ОСОБА_1 про прийняті рішення. Тобто, питання щодо нарахування та виплати позивачу житлової субсидії у визначеному розмірі судом у цій справі не досліджувалося, оскільки не було предметом спору у цій справі. 
Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.
Абзацом першим статті 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.
Згідно з положеннями статті 14 КАС судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Зі змісту статті 370 КАС слідує, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Відповідно до частини першої та другої статті 381-1 КАС судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснює суд, який розглянув справу як суд першої інстанції. Суд може здійснювати судовий контроль за виконанням судового рішення у порядку, встановленому статтями 287, 382–382-3 і 383 цього Кодексу.
Положеннями статті 382 КАС передбачено, що суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
У адміністративних справах з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг за письмовою заявою заявника суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати звіт про виконання судового рішення.
Згідно з частиною першою статті 382-2 КАС суд розглядає звіт суб`єкта владних повноважень про виконання судового рішення протягом десяти днів з дня його надходження в порядку письмового провадження, а за ініціативою суду чи клопотанням сторін - у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду питання, не перешкоджає судовому розгляду.
Відповідно до частини першої статті 382-3 КАС за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень суд постановляє ухвалу про прийняття або відмову у прийнятті звіту, яку може бути оскаржено в апеляційному порядку за правилами частини п`ятої статті 382-1 цього Кодексу. 
З наведених правових норм випливає, що рішення суду, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, а його виконання забезпечується, зокрема, і шляхом встановлення судового контролю у виді подання звіту про виконання судового рішення.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що відповідач не виконав Рішення суду в повному обсязі, оскільки під час розгляду питання про призначення житлової субсидії неправильно врахував обставини щодо отримання нею пенсії по інвалідності. Крім того, позивачка зазначає про відсутність належного повідомлення її про прийняті за результатами розгляду рішення.
Надаючи оцінку зазначеним доводам апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції враховує, що Рішенням суду, зокрема, зобов`язано ГУПФ розглянути питання про призначення ОСОБА_1 житлової субсидії за період з 01.05.2022 по 30.04.2023, з 01.05.2023 по 30.04.2024 та з 01.05.2024 по 30.04.2025 та за результатами розгляду повідомити ОСОБА_1 про прийняті рішення. 
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що Рішенням суду позовні вимоги були задоволені частково. Суд не вирішував питання щодо наявності у позивачки права на житлову субсидію у конкретному розмірі та не здійснював перевірки правильності її обчислення. Натомість ГУПФ було зобов`язано лише розглянути питання про призначення житлової субсидії за відповідні періоди та за результатами такого розгляду повідомити позивачку про прийняті рішення.
Як убачається з матеріалів справи та поданого відповідачем звіту, на виконання Рішення суду ГУПФ повторно розглянуто питання щодо призначення ОСОБА_1 житлової субсидії за періоди з 01.05.2022 по 30.04.2023, з 01.05.2023 по 30.04.2024 та з 01.05.2024 по 30.04.2025, прийнято відповідні рішення за результатами розгляду питання про призначення житлової субсидії, здійснено нарахування сум житлової субсидії та нараховано до виплати борг в сумі 11620,33 грн за період з 01.05.2022 по 30.04.2025.
Крім того, у звіті ГУПФ зазначило, що у січні 2026 року буде проведено виплату житлової субсидії в розмірі 5452 грн. Борг в розмірі 6168,33 грн буде нараховано в найкоротші терміни.
При цьому наведені в апеляційній скарзі доводи свідчать про те, що позивачці відомі результати розгляду відповідачем питання про призначення житлової субсидії та мотиви прийнятих рішень, оскільки саме з ними вона не погоджується.
Так, доводи скаржника фактично зводяться до незгоди із врахуванням відповідачем окремих відомостей під час вирішення питання про призначення житлової субсидії та, як наслідок, із результатами такого розгляду. Разом з тим обставини щодо правильності визначення розміру субсидії, належної позивачці, та правомірності врахування відповідачем відомостей про доходи останньої, свідчать про виникнення між сторонами нових спірних правовідносин, які не були предметом розгляду у справі № 300/6462/24.
Таким обставинам суд правової оцінки під час ухвалення Рішення суду не надавав, а тому їх перевірка не може здійснюватися в межах процедури судового контролю за виконанням судового рішення.
Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що заявлені позивачем доводи фактично стосуються незгоди з прийнятими відповідачем рішеннями за результатами розгляду питання про призначення житлової субсидії, а не невиконання Рішення суду. 
З урахуванням викладеного, підстави для відмови у прийнятті звіту, встановлення нового строку для його подання чи застосування до керівника відповідача заходів процесуального примусу, передбачених статтею 382-3 КАС, відсутні.
Наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду першої інстанції не спростовують і не містять вагомих та обґрунтованих аргументів, які б давали підстави стверджувати про інше.
Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що при вирішенні даного процесуального питання суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 січня 2026 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню.

Суддя-доповідач	 	В. Я. Качмар 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	Т. В. Онишкевич