ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2026 року 
м. Київ

справа № 639/7077/24
провадження № 61-14235св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Червинської М. Є., 
суддів: Воробйової І. А., Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Коротуна В. М., 

учасники справи:
позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
відповідач - ОСОБА_3 , 
третя особа - приватний нотаріус Харківського нотаріального округу Харківської області Гончаренко Надія Юльянівна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Харківського нотаріального округу Харківської області Гончаренко Надія Юльянівна, про визнання договору дарування квартири недійсним

за касаційною скаргою ОСОБА_3 на постанову Харківського апеляційного суду від 22 жовтня 2025 року у складі колегії суддів: Тичкової О. Ю., Маміної О. В., Пилипчук Н. П., 

ВСТАНОВИВ:
1.Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2024 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом, у якому просили визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 та застосувати наслідки його недійсності.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачі зазначали про те, що ОСОБА_2 є донькою ОСОБА_1 , яка довгий час тяжко хворіє, в серпні 2023 року їй зробили складну нейрохірургічну операцію з видалення невриноми, після чого виникли ускладнення. В жовтні 2023 року ОСОБА_2 зробили другу операцію пластики лицевого нерва. Наслідки операції були важкими, вона стала практично нерухомою. 
27 жовтня 2023 року ОСОБА_1 зробили операцію на кишківнику. В середині грудня 2023 року її виписали з лікарні, і вона була у вкрай важкому стані, а в подальшому їй діагностували онкологію. 

ОСОБА_1 просила сусідів ОСОБА_4 та його сестру ОСОБА_5 доглядати за її донькою. Сусіди допомагали їм, гроші давала ОСОБА_1 . 
ОСОБА_1 повідомила, що має двокімнатну квартиру та розраховує на пожиттєве утримання.
04 січня 2024 року Кривогіни привезли нотаріуса та оформили договір дарування. Позивачі розуміли, що підписують договір дарування, але їх скував страх у зв`язку з тяжким станом здоров`я, а відповідач наполягав тільки на договорі дарування. Позивачі підписали цей договір під впливом важких для них обставин, на вкрай для них невигідних умовах. Після підписання договору відповідач і його сестра допомагали ще близько двох місяців, після чого припинили допомогу.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Жовтневий районний суд м. Харкова рішенням від 23 квітня 2025 року позов залишив без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оспорюваний договір укладений за вільним волевиявленням ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , і не суперечить вимогам закону. Позивачі не надали доказів на підтвердження того, що оспорюваний договір вчинений під впливом тяжкої для них обставини і на вкрай невигідних умовах.
Позивачі вчиняли оскаржуваний правочин під впливом помилки, а не тяжких життєвих обставин.

Короткий зміст рішення апеляційного суду
Харківський апеляційний суд постановою від 22 жовтня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнив. Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 23 квітня 2025 року скасував та ухвалив нове рішення, яким позов задовольнив. Визнав недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Повернув ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 . Вирішив питання щодо розподілу судових витрат.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що договір дарування укладено на вкрай невигідних для позивачів умовах під впливом значних тяжких обставин, що не відповідало їх внутрішній волі (передача майна в обмін на допомогу та догляд).

Тяжкі хвороби позивачів та їх лікування вказують на перебування їх на час укладення договору у напруженому психічному стані, що посилювалось відсутністю людини, яка могла забезпечити їм сторонню допомогу, що знаходиться у причино-наслідковому зв`язку з укладенням оспорюваного правочину. Договір дарування був укладений суто для зменшення тяжких обставин, пов`язаних з їх хворобою, шляхом отримання допомоги від ОСОБА_3 .

Короткий зміст вимог касаційної скарги, її узагальнені аргументи 
У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду,  ОСОБА_3 просить скасувати постанову Харківського апеляційного суду від 22 жовтня 2025 року та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Як на підставу касаційного оскарження судового рішення заявник посилається на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Харківського апеляційного суду від 22 жовтня 2025 року та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Як на обґрунтування заявлених вимог посилається на порушення апеляційним судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

На дату укладення договору дарування позивачі не перебували на лікуванні. Ініціатива укладення договору належала ОСОБА_1 . Оспорюваний правочин сторони прочитали особисто. Дарувальникам було роз`яснено, що договір є безоплатним, і сторони підтвердили, що в обдарованого немає обов`язків майнового чи немайнового характеру. 

У грудні 2025 року до Верховного Суду надійшов відзив адвоката Пашкової Ю. Ю. як представника ОСОБА_1 , мотивований законністю й обґрунтованістю постанови апеляційного суду. 

У матеріалах справи є докази того, що на момент укладення оспорюваного договору дарування позивачі були під впливом тяжких життєвих обставин, які мали істотний і визначальний вплив на їхню волю та можливість вільно й усвідомлено приймати рішення щодо розпорядження належним майном. 

Крім тяжкого стану здоров`я, позивачі мають скрутне фінансове становище. 

Спірний правочин укладено на вкрай невигідних для позивачів умовах і він не відповідає їх інтересам. 

Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 11 грудня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

24 грудня 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 22 квітня 2025 року справу призначено до судового розгляду. 

Фактичні обставини справи, встановлені судами 
04 січня 2024 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 укладено договір дарування.

Відповідно до умов договору ОСОБА_1 і ОСОБА_2 подарували ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 хворіла і перебувала на лікуванні з 23 серпня 2023 року до 15 серпня 2023 року, з 02 жовтня до 11 жовтня 2023 року та з 17 квітня до 26 квітня 2024 року (копії виписок з медичних карток стаціонарного хворого, видані КНП «Міська клінічна лікарня № 7 Харківської міської ради», копії довідки про огляд невропатолога, дата обстеження 30 вересня 2024 року).

ОСОБА_1 хворіла і перебувала на лікуванні з 25 жовтня до 11 листопада 2023 року, їй проведено операцію (субтотальна колектомія), і вона перебувала на диспансерному обліку з листопада 2023 року з приводу злоякісного новоутворення ободової кишки (копія виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого № 8935, копії довідки-висновку консультанта лікаря онколога від 27 вересня 2024 року вбачається).

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Шевченківському об`єднаному управлінні ПФУ м. Харкова в Харківській області і отримує пенсію за віком, сума пенсії за період з 01 січня 2023 року до 30 вересня 2024 року становить 91 764, 48 грн (копія до довідки № 1937099984398922).

ОСОБА_2 перебуває на обліку в Шевченківському об`єднаному управлінні ПФУ м. Харкова в Харківській області і отримує пенсію з інвалідності, сума пенсії за період з 01 січня до 30 вересня 2024 року становить 21 850, 86 грн (копія довідки про доходи № 9337933474019328). 

Допитана в суді першої інстанції як свідок ОСОБА_1 пояснила, що вони з дочкою важко хворіли. Коли вона перебувала у лікарні, вона просила ОСОБА_3 приносити їжу її доньці, ОСОБА_7 допомагали після виписки з лікарні. Кривогіни були проти договору довічного утримання. ОСОБА_1 боялася, тому підписала договір дарування. Під час підписання договору просто його підписала.

Допитана в суді першої інстанції як свідок ОСОБА_2 пояснила, що розраховувала на договір довічного утримання, але на них кричали та змусили підписати договір дарування. Нотаріус не роз`яснювала договір, тільки підписали. Волі не було. В день підписання договору не тиснули на неї.

Допитана в суді першої інстанції як свідок ОСОБА_8 пояснила, що вона перебувала разом з ОСОБА_1 у лікарні. Про договір нічого не знає. Дізналася про нього тільки після його укладення від ОСОБА_1 .

Допитана в суді першої інстанції як свідок ОСОБА_9 (сестра відповідача) пояснила, що живуть в одному будинку з позивачами. ОСОБА_1 сама пропонувала квартиру. Спочатку був привезений проект договору. ОСОБА_1 всюди казала, що відповідач ОСОБА_3 їх родич. Відповідач пропонував ОСОБА_1 різні варіанти договору. Гроші у позивачів були на купівлю ліків та продуктів.

2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 

Верховний Суд, перевіривши правильність застосування судом норм права в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права
Звертаючись до суду з цим позовом, позивачі посилалися на те, що оскаржуваний договір дарування укладений під впливом тяжких для них обставин і на невигідних умовах. 

Відповідно до статей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини третьої статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно із статтями 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.

Відповідно до частини першої статті 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. 

Правочин, який оспорюється на підставі статті 233 ЦК України, характеризується тим, що особа вчиняє його добровільно, усвідомлює свої дії, але вимушена вчинити правочин через тяжкі для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, а тому волевиявлення особи не вважається вільним і не відповідає її внутрішній волі.

Підставами визнання правочину недійсним відповідно до статті 233 ЦК України та предметом доказування у справі є: 1) наявність тяжкої обставини, в якій перебувала особа, що змусила її вчинити правочин; 2) правочин було вчинено на вкрай невигідних умовах.

Тобто для визнання правочину недійсним на підставі частини першої статті 233 ЦК України необхідна сукупність вказаних умов. Такий висновок підтверджується вживанням законодавцем в частині першій статті 233 ЦК України сполучника «і», за допомогою якого відбувається поєднання вказаних умов. Встановлена статтею 233 ЦК України підстава недійсності правочину є сукупністю цих двох елементів - відсутність хоча б одного з них є ознакою знаходження відповідних правовідносин за межами сфери регулювання частини першої статті 233 ЦК України.

Отже, правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК України, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути: тяжка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Стаття 233 ЦК України не передбачає обмежень чи заборон застосування її до окремих правовідносин, зокрема, з договору дарування.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду України 19 березня 2014 року у справі № 6-2цс14, від 21 грудня 2016 року у справі № 274/4262/14 ц.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За обставинами цієї справи, ОСОБА_2 хворіла та перебувала на лікуванні у серпні, жовтні 2023 року та квітні 2024 року. 
ОСОБА_1 хворіє, їй була проведена операція (субтотальна колектомія), перебувала на диспансерному обліку з листопада 2023 року з приводу злоякісного новоутворення ободової кишки. 

Спірна квартира є єдиним житлом позивачів, в якій вони і зареєстровані.

Встановивши, що позивачі, будучи тяжко хворими, перебуваючи у напруженому психічному стані через відсутність особи, здатної забезпечити їм належну допомогу, подарували належне їм майно ОСОБА_3 і сподівались на подальшу допомогу від нього, а договір дарування квартири укладено на вкрай невигідних для позивачів умовах під впливом значних тяжких обставин, що не відповідало їх внутрішній волі (передача майна в обмін на допомогу та догляд), апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про визнання договору дарування квартири недійсним і застосував наслідки недійсності правочину.

Доводи касаційної скарги про те, що на момент укладення спірного правочину позивачі не перебували на лікуванні, не спростовують висновків апеляційного суду. Відсутність лікування у день укладення договору не виключає наявності встановлених судом тяжких обставин, а саме перебування позивачів у важкому стані здоров`я, скрутному матеріальному становищі та потреби у сторонній допомозі. Такі обставини вплинули на їх волевиявлення у зв`язку із чим позивачі уклали договір на вкрай невигідних для себе умовах.
Інші аргументи касаційної скарги висновків суду не спростовують, зводяться до незгоди з ними та необхідності здійснення переоцінки фактичних обставин справи. Верховний Суд є судом права, а не судом факту, і відповідно до статті 400 ЦПК України не має повноважень самостійно встановлювати обставини справи, не встановлені судами першої та апеляційної інстанцій, а також досліджувати докази справи, змінюючи їх оцінку.
Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.

У частині першій статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги її висновків не спростовують.
Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційної цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Постанову Харківського апеляційного суду від 22 жовтня 2025 року залишити без змін. 

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська 
Судді І. А. Воробйова
А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко 
В. М. Коротун