Справа № 296/14717/25
2/296/1838/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" травня 2026 р. м.Житомир
Корольовський районний суд міста Житомира
в складі: головуючого - судді Пилипюк Л. М.
за участю секретаря судового засідання Клименко Е. В.,
представника позивача адвоката Рекши О. І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів,
В С Т А Н О В И В:
23 грудня 2025 року до Корольовського районного суду міста Житомира надійшов позов ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів.Позовна заява сформована в підсистемі ЄСІТС «Електронний суд» та підписана представником позивача адвокатом Рекшою О. І.
Позов обґрунтовано тим, що в липні 2025 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були досягнуті домовленості щодо надання комплексу туристичних послуг (туристичного продукту), а саме: туристичної подорожі до Арабської Республіки Єгипет, м. Шарм-ель-Шейх, з проживанням у готелі «Maritim Jolie Ville Resort & Casino» у період з 04 жовтня 2025 року по 11 жовтня 2025 року для чотирьох дорослих осіб. На виконання досягнутих домовленостей у період з 26 липня 2025 року по 01 вересня 2025 року ОСОБА_1 перерахував ФОП ОСОБА_2 грошові кошти у загальному розмірі 88 023,03 гривень. Отримавши вказані кошти, ФОП ОСОБА_2 прийняв їх без будь-яких застережень, чим підтвердив існування між сторонами відповідних цивільно-правових відносин. У визначений строк (з 04 жовтня 2025 року) туристичні послуги відповідачем надані не були. В подальшому ОСОБА_2 повідомив про намір повернути позивачу кошти, однак фактично жодних дій, спрямованих на їх повернення, не вчинив. З метою досудового врегулювання спору представник позивача направив ФОП ОСОБА_2 письмову претензію з вимогою повернути кошти, яка залишилася без задоволення. Оскільки туристичні послуги фактично не були надані, а правова підстава для утримання коштів відповідачем відпала, отримані ним кошти є безпідставно набутими та підлягають поверненню позивачу у повному обсязі. Починаючи з 04 жовтня 2025 року, тобто з дати, коли туристичний продукт мав бути наданий, відповідач об`єктивно не міг виконати взяті на себе зобов`язання, у зв`язку з чим у нього виник обов`язок повернути отримані кошти. Неповернення коштів свідчить про прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання, а тому відповідач має повернути безпідставно отримані кошти разом з нарахованими інфляційними втратами та 3 % річних.
На підставі наведеного позивач просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 89 749,28 гривень. Крім того, позивач просить стягнути з ОСОБА_2 на свою користь судовий збір у розмірі 1211,20 гривень та витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000,00 гривень.
Ухвалою судді Корольовського районного суду міста Житомира від 29 грудня 2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, призначено судове засідання.
Станом на день розгляду справи відзив на позов від відповідача до Корольовського районного суду міста Житомира не надійшов.
Представник позивача адвокат Рекша О. І. в судовому засіданні вимоги позову підтримав з підстав, які зазначені в позовній заяві, просив позов задовольнити в повному обсязі та надав згоду на заочний розгляд справи.
Відповідач ФОП ОСОБА_2 у судове засідання повторно не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи. Відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 24 грудня 2025 року підтверджено, що ФОП ОСОБА_2 має зареєстроване місцезнаходження за адресою: АДРЕСА_1 . Матеріали справи містять відомості про те, що позивачем належно виконано вимоги ч. 7 ст. 43 ЦПК України та надіслано відповідачу на адресу зареєстрованого місцезнаходження копію позовної заяви з додатками. Крім того, відповідачу копія ухвали про відкриття провадження, а також судові повістки надіслані рекомендованим листом на адресу зареєстрованого місця проживання, що відповідає вимогам ч. 7 ст. 128 ЦПК України. Однак, відповідне поштове відправлення повернуте на адресу суду неврученим відповідачу з відміткою пошти про причину повернення – «адресат відсутній за вказаною адресою». А тому, відповідно до змісту п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України відповідач вважається таким, що отримав судову повістку.
За наявності всіх умов, передбачених ст. 280 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про здійснення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.
У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав.
Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3 ст. 12 ЦПК України).
Частиною 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Предметом спору в цій справі є повернення безпідставно отриманих коштів.
Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 зазначає, що він 28 липня 2025 року та 30 липня 2025 року перерахував відповідачу кошти на загальну суму 88 023,03 гривень у якості оплати вартості туристичної поїздки до Єгипту.
На підтвердження вказаних обставин позивач додав до позовної заяви роздруківки про транзакції з іноземного ресурсу paysend, на яких відсутня позначка електронного цифрового підпису. Суд дослідив вказані докази та зазначає, що вони складені російською мовою та з використанням латинських букв, подані до суду без належного перекладу. Крім того, вказані відомості про транзакції не відповідають вимогам до платіжного документу, оскільки не містять номеру платіжного документа, призначення платежу, а також печатки та підпису уповноваженої особи фінансової установи, яка здійснювала відповідну транзакцію. Внаслідок відсутності відомостей про призначення платежу суд позбавлений можливості встановити на реалізацію яких саме домовленостей між сторонами були здійснені певні розрахунки, чи були такі домовленості фактично реалізовані та чиє підстави вважати, що відповідач без відповідної правової підстави зберігає у себе такі кошти.
Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти (ч. 1, ч. 2 ст. 11 ЦК України).
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч. 1, ч. 2 ст. 509 ЦК України).
Згідно із ст.ст.525 і 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала (ч. 1 ст. 1212 ЦК України).
Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані іншими спеціальними інститутами цивільного права.
Досліджені судом матеріали справи свідчать, що договору про туристичне обслуговування між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_3 укладено не було. Жодного доказу того, що відповідач зобов`язався надати позивачу туристичні послуги (поїздку до Єгипту) саме 04 жовтня 2025 року в матеріалах справи немає. А тому, немає підстав вважати, що з 04 жовтня 2025 року відповідач безпідставно утримує (не повертає) кошти, які є предметом спору в цій справі.
Щодо наданих позивачем скріншотів з месенджеру, які містять обмін текстовими повідомленнями між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , суд зазначає, що вказані текстові повідомлення написані російською мовою та подані до суду без належного перекладу. Також варто зазначити, що зміст повідомлень не дозволяє суду достовірно встановити характер спірних правовідносин між сторонами, які саме між ними були домовленості, їх істотні умови (надання певних послуг, надання коштів у позику тощо; строки виконання таких домовленостей, порядок виконання, вартість).
У спірних правовідносинах обмін текстовими повідомленнями між сторонами не може бути належним засобом доказування щодо змісту досягнутих домовленостей, розміру сплачених коштів.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц).
Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).
Відсутність належних, допустимих та достовірних доказів отримання відповідачем коштів в заявленому позивачем розмірі позбавляє суд можливості вставити обов`язок відповідача з повернення таких коштів, що є обов`язковим в спірних правовідносинах. 
Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини. Разом з тим, позивач не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, не подавав клопотання про їх витребування. Зокрема, суд ураховує, що позивач не був позбавлений можливості заявити клопотання про витребування доказів на підтвердження зарахування відповідачу коштів з АТ «Універсал Банк», однак таке клопотання не було заявлене та судом не розглядалось. Крім того, у позовній заяві позивач повідомляє, що він звернувся до правоохоронних органів із заявою про вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення. Позивач додав до позовної заяви копію заяви про вчинення кримінального правопорушення від 11 грудня 2025 року, в якій зазначає, що перерахував відповідачу 138 000 гривень, тоді як у позовній заяві позивач вказує, що на виконання досягнутих домовленостей щодо надання туристичних послуг він сплатив відповідачу 88 023,03 гривень. Представник позивача у судовому засіданні зазначив, що йому невідомо про подальший хід вказаної заяви.
Підсумовуючи наведене, визначившись з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову за недоведеністю вимог.
У зв`язку з висновком суду про відмову в задоволенні позову понесені позивачем судові витрати покладаються на позивача та розподілу не підлягають.
Керуючись ст. ст. 4, 7, 8, 10, 11, 12, 13, 83, 137, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :
Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільно-процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 .
Відповідач: ФОП ОСОБА_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення суду складено – 11 травня 2026 року.

Суддя Корольовського районного суду 
міста Житомира Лілія ПИЛИПЮК