П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2026 року 
м. Рівне

Справа № 559/3165/25
Провадження № 22-ц/4815/839/26

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Ковальчук Н. М.,
суддів: Хилевича С. В., Шимківа С. С.
секретар судового засідання – Пиляй І. С. 

учасники справи:
скаржник – ОСОБА_1 
особа, дії якої оскаржуються – приватний виконавець виконавчого округу
Рівненської області Хомин Олег Андрійович

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника приватного виконавця виконавчого округу Рівненської області Хомина Олега Андрійовича – адвоката Хоменка Сергія Олександровича на ухвалу Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 04 лютого 2026 року у складі судді Макеєва С. В., постановлену в м. Дубно Рівненської області, 

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу Рівненської області Хомина Олега Андрійовича.

Ухвалою Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 04 лютого 2026 року скаргу ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Рівненської області Хомина Олега Андрійовича задоволено частково. Зобов`язано приватного виконавця виконавчого округу Рівненської області Хомина О. А. скасувати постанову про арешт коштів боржника від 07.01.2026 року в частині накладення арешту на грошові кошти, що надходять на рахунок ОСОБА_1 , IBAN НОМЕР_1 , картка для виплат НОМЕР_2 , який відкритий в АТ КБ «ПриватБанк».

Ухвала суду першої інстанції вмотивована передбаченою Законом України «Про виконавче провадження» нормою, яка передбачає, що виконавець, виконуючи рішення суду, може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом, та обґрунтоване встановленими обставинами справи, підтвердженими належними і достатніми доказами, які свідчать, що на рахунок ОСОБА_1 в АТ КБ «ПриватБанк» ( НОМЕР_1 ) картка НОМЕР_2 нараховувалася виключно пенсія і субсидія, а тому арешт з нього підлягає зняттю, оскільки існування останнього суперечить вимогам законодавства та неспівмірно обмежує права скаржниці.

Вважаючи ухвалу суду незаконною, представник приватного виконавця виконавчого округу Рівненської області Хомина Олега Андрійовича – адвокат Хоменко Сергій Олександрович оскаржив її в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі зазначає, що оскаржувана ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права. Вказує, що у постанові приватного виконавця про накладення арешту на кошти боржника чітко зазначено, що арешт застосовується виключно до грошових коштів боржника, які не мають спеціального режиму використання. Водночас арешт не поширюється на ті кошти чи електронні гроші, що знаходяться на рахунках або електронних гаманцях, які відповідно до закону мають спеціальний режим використання, а накладення арешту та/або звернення стягнення на них прямо заборонено чинним законодавством України. Приватний виконавець не накладав арешт на всі кошти, що належать ОСОБА_1 , а лише на ті кошти, які можуть бути предметом арешту відповідно до закону. Зі змісту скарги ОСОБА_1 вбачається, що оскаржувана постанова приватного виконавця Хомина О. А. АТ КБ «ПриватБанк» була виконана, та накладено на рахунки скаржника арешт та здійснено списання коштів в сумі 1296,67 грн. АТ КБ «ПриватБанк», виконуючи постанову приватного виконавця від 07.01.2026 року, здійснив перерахування коштів без визначення їхнього спеціального статусу. Банком не було в встановлено, що зазначені кошти належать до категорії тих, на які відповідно до закону заборонено накладати арешт чи звертати стягнення. Водночас постанова приватного виконавця не була повернута АТ КБ «ПриватБанк» без виконання. Це свідчить про те, що банк не надав приватному виконавцю жодних документів чи доказів, які б підтверджували наявність спеціального режиму використання коштів, що знаходяться на рахунку боржника, та відповідно – заборону на звернення стягнення на такі кошти. Скаржником до матеріалів скарги було додано довідку АТ КБ «ПриватБанк» від 12.01.2026р., відповідно до якої ОСОБА_1 має в АТ КБ «ПриватБанк» картку НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ) на яку отримує пенсійні виплати. Також на вказану картку (рахунок) може бути зарахована будь-яка виплата (переказ). У довідці АТ КБ «ПриватБанк» відсутні будь-які відомості про те, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено накладати арешт та/або звертати стягнення. Відсутність у довідці відповідних застережень означає, що кошти на рахунку не мають спеціального правового статусу, який би унеможливлював їх арешт чи примусове стягнення. Також вказує, що на запит приватного виконавця Хомина О. А., АТ КБ «ПриватБанк» 30.01.2026 року надав виписку за рахунком ОСОБА_1 , з якої вбачається, що на даний рахунок надходять кошти, які не мають ознак пенсійних виплат чи виплат із державних соціальних фондів (зокрема субсидій). Таким чином, отримані кошти не належать до категорії спеціальних соціальних виплат, на які заборонено накладати арешт та/або звертати стягнення. Також вказує, що в оскаржуваній ухвалі суд посилається на виписку з рахунку та довідку про рух коштів ОСОБА_1 щодо отримання нею пенсійних виплат та виплати соціального фонду (субсидія), однак у матеріалах електронної судової справи ці документи відсутні, і скаржником ОСОБА_1 ці документи не було надано приватному виконавцю, що свідчить про порушення процесу доказування. Всупереч вимогам закону, суд допустив до оцінки докази, які не були належним чином відкриті та надіслані іншим учасникам справи, що слід кваліфікувати як істотне порушення норм процесуального права, яке може бути підставою для скасування судового рішення. Відповідно до вимог закону саме на банківську чи іншу фінансову установу покладається процесуальний обов`язок повідомити приватного виконавця про спеціальне призначення рахунку та, за наявності відповідних підстав, повернути постанову виконавця про накладення арешту на кошти боржника без виконання. Таким чином, при винесенні постанови про накладення арешту приватним виконавцем не було порушено вимог Закону України «Про виконавче провадження». Судом не враховано практику ЄСПЛ. Із цих підстав просить скасувати оскаржувану ухвалу суду, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 у повному обсязі.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві представник ОСОБА_1 – адвокат Іващенко Ірина Ігорівна вважає ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою. Просить залишити її без зміни, а апеляційну скаргу – без задоволення.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав. 

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 03 листопада 2025 року з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 23013, 93 грн та судовий збір.
З метою виконання цього рішення 07.01.2026 року приватним виконавцем Хоминим О.А. в рамках ВП №79930936 винесено постанову про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на всіх відкритих рахунках ОСОБА_1 , а також на кошти на рахунках, що будуть відкрито після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення, на які заборонено законом.
Згідно довідки ПАТ КБ «Приватбанк» від 12.01.2026, ОСОБА_1 має в ПАТ КБ «Приватбанк» картку НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ), на яку отримує пенсійні виплати. Також на вказану картку (рахунок) може бути зарахована будь-яка виплата (переказ).
У довідці про рух коштів, наданій ПАТ КБ «Приватбанк» станом на 04.04.2026 відображено, що на картку НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ) перераховані пенсійні виплати та виплати соціального фонду (субсидія).
ОСОБА_1 звернулася до приватного виконавця Хомина Олега Андрійовича із заявою про скасування постанови в частині накладення арешту на грошові кошти, що знаходяться у вигляді пенсії на її рахунку для виплат, однак приватний виконавець в порушення пункту 1 частини четвертої статті 59 Закону «Про виконавче провадження» арешту з грошових коштів не зняв, що, в свою чергу, і стало причиною звернення до суду з цією скаргою.
Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) – сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до частини першої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (пред`явленні електронних грошей до погашення в обмін на кошти, що перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця). Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.
У статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.
Відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.
Згідно зі статтею 68 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів/електронних грошей, що знаходяться на рахунках у банках чи інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів. За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника – за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати. Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.
Згідно з частиною першою статті 69 Закону України «Про виконавче провадження» підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи-підприємці здійснюють відрахування із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника і перераховують кошти на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця у строк, встановлений для здійснення зазначених виплат боржнику, а в разі якщо такий строк не встановлено, - до десятого числа місяця, наступного за місяцем, за який здійснюється стягнення. Такі підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці щомісяця надсилають виконавцю звіт про здійснені відрахування та виплати за формою, встановленою Міністерством юстиції України.
Відповідно до статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

Відповідно до абзацу другого частини другої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника та/або з електронних грошей, які знаходяться на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку, небанківських надавачів платіжних послуг документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктами 10, 15 частини першої статті 34 цього Закону.
За змістом пункту 1 частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.
Виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі знаходження на рахунку коштів, накладення арешту на які заборонено, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».
Доводи апелянта про те, що приватним виконавцем дотримано вимог Закону України «Про виконавче провадження» при накладенні арешту на рахунки ОСОБА_1 , оскільки він не володів відомостями від банку про те, що її рахунок у в АТ КБ «ПриватБанк» картку НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ) є рахунком зі спеціальним режимом використання, апеляційним судом оцінюються критично.
Так, частина четверта статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» визначає, що виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.
Крім того, у пунктах 74-77 постанови від 20 квітня 2022 року в справі № 756/8815/20 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що передбачене абзацом другим частини другої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» зобов`язання виконавця зняти арешт на підставі повідомлення банку не виключає зняття такого арешту на підставі повідомлення боржника, та за наслідками здійснення контролю за правильністю стягнення на підставі наданих звітів про стягнення, оскільки у відповідності до підпункту 1 частини четвертої статті 59 цього закону підставами для зняття виконавцем арешту з майна боржника або його частини є отримання ним документального підтвердження, що звернення стягнення на такі кошти боржника заборонено законом.
Для боржника надання вищевказаних підтверджуючих документів є процесуальною можливістю відновити свої права, порушені у зв`язку з накладенням незаконного арешту, а для виконавця зняття такого арешту є здійсненням повноважень для усунення спричинених негативних наслідків. Однак це не виключає зобов`язання банку при виконанні приписів державного та/або приватного виконавця окремо від боржника повідомити виконавця про неможливість накладення арешту на грошові кошти боржника у зв`язку з забороною встановленою законом.
У випадку, коли на стадії накладення арешту на грошові кошти боржника-фізичної особи, що знаходяться на рахунку боржника та є пенсією боржника, виконавцю не вдалось виявити правову природу (статус) цих грошових коштів, як коштів на які накладення арешту заборонено законом, то арешт на такі грошові кошти підлягає зняттю на підставі відповідного повідомлення банку або заяви боржника з наданням ним відповідних документів на підтвердження цього та/або за результатами перевірки зазначених звітів.
Як зазначено вище, ОСОБА_1 звернулася до приватного виконавця Хомина Олега Андрійовича із заявою про скасування постанови в частині накладення арешту на грошові кошти, що знаходяться у вигляді пенсії на її рахунку для виплат, однак приватний виконавець арешту з грошових коштів не зняв. Наявна ситуація порушує пункт 1 частини четвертої статті 59 Закону «Про виконавче провадження», а також гарантовані законом права скаржниці на вільне розпорядження своїми коштами, які є соціальними виплатами (пенсія та субсидія).
Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. 

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника приватного виконавця виконавчого округу Рівненської області Хомина Олега Андрійовича – адвоката Хоменка Сергія Олександровича залишити без задоволення.

Ухвалу Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 04 лютого 2026 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складено 14 травня 2026 року.

Головуючий Ковальчук Н.М.
Судді: Хилевич С. В.
Шимків С. С.