ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

29 червня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/1916/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Юрко І.В. (доповідач),
суддів: Чабаненко С.В., Білак С.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 березня 2026 року в адміністративній справі №160/1916/25 (головуючий суддя першої інстанції - Ільков В.В.) за позовом ОСОБА_1 до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач 24.01.2025 року звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якому просив:
- визнати бездіяльність начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області О.Більчук щодо не розгляду його скарги на дії державного виконавця Григорян Н.А. у відповідності до Закону №889-VIII, Порядку здійснення дисциплінарного провадження затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 04 грудня 2019 року № 1039 протиправною;
- зобов`язати начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області О.Більчук, уповноважену особу видати наказ (розпорядження) про порушення дисциплінарного провадження у відношенні державного виконавця Григорян Н.А. щодо обставин та дотримання Закону при прийнятті заступником начальника Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Григорян Н.А постанови про закінчення ВП №75038693 та провести перевірку у відповідності до Порядку здійснення дисциплінарного провадження затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 04 грудня 2019 року № 1039;
- стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 50000 гривень.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 березня 2026 року адміністративний позов задоволено частково.
Зобов`язано Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області повторно розглянути скаргу ОСОБА_1 від 07.01.2025 року, надавши повну та вичерпну відповідь на питання, поставленні у цій скарзі, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні, та прийняти рішення згідно з вимогами законодавства.
В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду та прийняти постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції є не обґрунтованим та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт вказує, що судом першої інстанції неправильно встановлено обставини у справі, оскільки подана позивачем скарга до відповідача не відповідає вимогам статті 74 Закону України «Про виконавче провадження». Посилається на дискреційність повноважень.
Позивач відзив на апеляційну скаргу відповідачу не подавав.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач також подав апеляційну скаргу, в якій просив частково скасувати рішення суду та прийняти постанову про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди у повному обсязі. Апелянт вказує, що бездіяльність відповідача та його незаконні дії спричинило йому душевні страждання та погіршення морального стану, що безумовно є моральною шкодою оскільки безперечно пов`язано із загрозами, які мають значний негативний вплив на права, законні інтереси, життя та здоров`я людини.
Відповідач відзив на апеляційну скаргу позивача не подавав.
Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
У період з 28.05.2026 року по 15.06.2026 року суддя-доповідач Юрко І.В. перебувала у відпустці.
Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, встановила наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що у відділі ДВС на виконанні перебувало виконавче провадження №75038693 з примусового виконання виконавчого листа №932/1967/22 від 10.05.2024 року, виданого Бабушкінським районним судом м.Дніпропетровська, про зобов`язання Акціонерне товариство «ДТЕК Дніпровські електромережі» надати замовнику ОСОБА_1 проект договору про тимчасове приєднання електроустановок до електричних мереж, а також проект технічних умов на тимчасове приєднання та орієнтований розрахунок вартості приєднання об`єкта нерухомості житлової квартири АДРЕСА_1 .
16.10.2024 року заступник начальника Першого Правобережного ВДВС у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Григорян Н.А. прийнята постанова про закінчення виконавчого провадження №75038693 відповідно вимог п.9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з фактичним виконанням, з тих підстав, що боржником АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі», відповідно до вимог виконавчого документа, надано проект договору про тимчасове приєднання електроустановок до електричних мереж, а також проект технічних умов на тимчасове приєднання та орієнтовний розрахунок вартості приєднання об`єкта нерухомості житлової квартири АДРЕСА_1 .
Як встановлено судом першої інстанції, позивач скористався своїм правом та звернувся до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська зі скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця.
Наразі справа №932/1967/22 перебуває на розгляді.
Так, 07.01.2025 року позивачем була подана скарга на бездіяльність державного виконавця, в якій позивач вказує про те, що 16.10.2024 року заступник начальника Першого Правобережного ВДВС у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Григорян Н.А. прийнята постанова про закінчення виконавчого провадження ВП №75038693. 
Зазначену постанову позивач вважав незаконною, безпідставною та передчасно прийнятою без урахування дійсних обставин справи та всупереч письмовим доказам ВП №75038693, з огляду на наступне.
Натомість, приймаючи зазначену постанову про закінчення виконавчого провадження, виконавцем наведено наступне мотивування: « 08.10.2024 року на адресу відділу надійшов лист № 7503/1001 від 08.10.2024 року, згідно якого боржник повідомляє про те, що стягувачу ОСОБА_1 відповідно до вимог виконавчого документа надано проект договору про тимчасове приєднання електроустановок до електричних мереж, а також проект технічних умов на тимчасове приєднання та орієнтовний розрахунок вартості приєднання об`єкта нерухомості житлової квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується доданими документами та номером рекомендованого поштового відправлення на адресу стягувача (номер поштового відправлення 4910700012817)». Отже, єдиним обґрунтуванням прийнятого процесуального рішення виконавець зазначає «направлення боржником на адресу позивача стягувача у 2023 році (до відкриття виконавчого провадження №75038693) документів, недійсного договору і листа, який цю недійсність підтверджує, про що виконавець нібито дізналася з листа на адресу відділу (лист № 7503/1001 від 08.10.2024 року). 
На думку позивача, такі дії боржника не можуть свідчити про виконання судового рішення боржником з огляду на наступне.
Боржник 01.11.2023 року направив на електронну пошту позивача копії документів а саме: проект договору про тимчасове приєднання електроустановок до електричних мереж, проект технічних умов на тимчасове приєднання, розрахунок вартості приєднання об`єкта нерухомості житлової квартири АДРЕСА_1 , але встановив у зазначеному договорі завідома неможливі до виконання з боку позивача умови, зокрема: 1) завищив вартість приєднання у сотні разів; 2) зазначив про необхідність будівництва опор ЛЭП, при тому що точка приєднання квартири АДРЕСА_2 знаходиться на земельній ділянки позивача і тому у будівництві ЛЭП для підключення квартири АДРЕСА_2 насправді немає жодних потреб; 3) не надав копії довіреності на посадову особу яка з боку ДТЕК уповноважена на підписання цього договору. На запропоновані відповідачем умови у зазначеному договорі позивач не мав можливості погодитись, про що і повідомив відповідача листом на його електронну пошту, але відповіді не отримав. 04.04.2024 року позивач отримав від ДТЕК лист, в якому повідомлялось, що зазначений договір і вся пропозиція ДТЕК щодо підключення квартири АДРЕСА_2 до електромережі анульовано, у зв`язку з не надходженням від ОСОБА_1 погодження на запропоновані умови договору і у зв`язку зі зміною законодавства. Тобто, саме спростування аргументів відповідача при розгляді справи №932/1967/22 і було для судів підставами для задоволення позовних вимог у зазначеній справі. 
Предметом позову у справі №932/1967/22 було зобов`язання відповідача підключити квартиру позивача до електропостачання, тобто надання послуг з розподілу і ця позовна вимога судом задоволена, а відповідно похідною вимогою задоволено зобов`язання відповідача надати проект договору про тимчасове приєднання електроустановок до електричних мереж, а також проект технічних умов на тимчасове приєднання та орієнтовний розрахунок вартості приєднання об`єкта нерухомості житлової квартири АДРЕСА_1 . 
При цьому, зобов`язання відповідача надати проект договору про тимчасове приєднання електроустановок до електричних мереж, а також проект технічних умов на тимчасове приєднання та орієнтовний розрахунок вартості приєднання об`єкта нерухомості житлової квартири АДРЕСА_1 , за певних умов або обставин здійснення дій з боку позивача у рішенні суду та у виконавчому листі з такого приводу нічого не зазначено. Невиконання рішення суду у справі №932/1967/22 з боку відповідача триває з часу коли це рішення набрало законної сили (майже 4 роки). 
Боржник не надав стягувачу належних і дійсних документів і не підключив квартиру позивача до електропостачання. 
В матеріалах ВП №75038693 є відомості про накладення державним виконавцем двічі на боржника штрафу за невиконання рішення суду.
22.01.2025 року відповідачем розглянута вказана вище скарга на бездіяльність державного виконавця від 07.01.2025 року та повідомлено про порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності виконавців та посадових осіб органів державної виконавчої служби, який передбачений статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження». 
Також, відповідач повідомив позивачу, що подана ним скарга не відповідає вимогам статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки оскаржуються дії державного виконавця. Відповідно до інформації, наданої Першим Правобережним ВДВС у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра та перевіркою автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що на виконанні у вказаному відділі ДВС перебувало виконавче провадження №75038693 з примусового виконання виконавчого листа №932/1967/22 від 10.05.2024 року, виданого Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська про зобов`язання Акціонерного товариство «ДТЕК Дніпровські електромережі» надати замовнику ОСОБА_1 проект договору про тимчасове приєднання електроустановок до електричних мереж, а також проект технічних умов на тимчасове приєднання та орієнтований розрахунок вартості приєднання об`єкта нерухомості житлової квартири АДРЕСА_1 . Вказане виконавче провадження 16.10.2024 року закінчено. Крім того, зазначено, що позивач скористався своїм правом на оскарження та звернувся до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська зі скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця. Водночас, ухвалами Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська по справі №932/1967/22 скарги повернуті без розгляду. Ухвалами Дніпровського апеляційного суду витребувано з Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська цивільну справу №932/1967/22. Тому, після прийняття судом рішення, державним виконавцем будуть вжиті заходи, відповідно до вимог чинного законодавства. 
Вважаючи бездіяльність відповідача щодо не розгляду скарги на дії державного виконавця, позивач звернувся до суду із цим позовом. 

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі по тексту - Закон №1404-VIII).
Відповідно до статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Пунктом 9 частини першої статті 2 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням, у тому числі, забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.
Відповідно до частини першої статті 13 Закону №1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
За приписами частини першої статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно з частиною першою статті 19 Закону №1404-VIII сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.
За частинами першої-третьої статті 63 Закону №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
Інструкцію з організації примусового виконання рішень затверджено наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5 (далі по тексту - Інструкція).
Згідно пункту 1.2. розділу ІХ Інструкції виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, здійснюється в порядку, визначеному статтею 63 Закону.
У разі невиконання боржником рішення у встановлений виконавцем строк на боржника накладається штраф відповідно до статті 75 Закону та застосовуються інші заходи, передбачені Законом.
Згідно частини першої статті 1 Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 року №393/96-ВР (далі – Закон №393/96-ВР) громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, медіа, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Частиною четвертою статті 3 Закону №393/96-ВР встановлено, що скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.
За статтею 4 Закону №393/96-ВР до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян).
Відповідно до частин першої-сьомої статті 5 Закону №393/96-ВР звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.
Звернення може бути подано окремою особою (індивідуальне) або групою осіб (колективне).
Звернення може бути усним чи письмовим.
У зверненні має бути зазначено прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв`язку з ним. Застосування кваліфікованого електронного підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається.
Частиною першою статті 16 Закону №393/96-ВР встановлено, що скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об`єднання громадян, медіа, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду.
Згідно з частинами першої-третьої статті 17 Закону №393/96-ВР скарга на рішення, що оскаржувалось, може бути подана до органу або посадовій особі вищого рівня протягом одного року з моменту його прийняття, але не пізніше одного місяця з часу ознайомлення громадянина з прийнятим рішенням. Скарги, подані з порушенням зазначеного терміну, не розглядаються. Пропущений з поважної причини термін може бути поновлений органом чи посадовою особою, що розглядає скаргу. Рішення вищого державного органу, який розглядав скаргу, в разі незгоди з ним громадянина може бути оскаржено до суду в термін, передбачений законодавством України.
За частиною першою статті 18 Закону №393/96-ВР громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, медіа, посадових осіб, має право одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.
Відповідно до частини першої статті 19 Закону №393/96-ВР органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, медіа, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані:
- об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги;
- забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень;
- письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення;
- вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення;
- особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.
Частиною першою статті 20 Закону №393/96-ВР встановлено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.
Як встановлено судом першої інстанції, на виконанні у Першому Правобережному ВДВС у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра перебувало виконавче провадження №75038693 з примусового виконання виконавчого листа №932/1967/22 від 10.05.2024 року, виданого Бабушкінським районним судом м.Дніпропетровська, про зобов`язання Акціонерне товариство «ДТЕК Дніпровські електромережі» надати замовнику ОСОБА_1 проект договору про тимчасове приєднання електроустановок до електричних мереж, а також проект технічних умов на тимчасове приєднання та орієнтований розрахунок вартості приєднання об`єкта нерухомості житлової квартири АДРЕСА_1 , яке відкрито відповідною постановою державного виконавця від 16.05.2024 року.
Виконавче провадження 16.10.2024 року було закінчено на підстав пункту 9 частини 1 статті 39 Закону №1404-VIII, у зв`язку з фактичним виконанням. Згідно листа боржника АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» від 08.10.2024 року на адресу стягувача рекомендованим поштовим відправленням (номер поштового відправлення 4910700012817) направлені наступні документи: лист Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпровські електромережі» щодо приєднання електроустановок (вдруге) від 08.10.2024 року за вих.№60265/1001, технічні умови тимчасового приєднання до електричних мереж електроустановок від 01.11.2023 року № ПТП 018462 011123 1 03 61 7 00000 1, проект договору про тимчасове приєднання до електричних мереж від 01.11.2023 року №0050446516, орієнтований розрахунок вартості від 01.11.2023 року.
Відповідач вказує, що заступником начальника міжрегіонального управління – начальником Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області на виконання доручення в.о. директора Департаменту ДВС Вишневського Ю.А. №26495/ Г-1819/20.3.1 від 21.02.2025 року здійснена перевірка законності матеріалів виконавчого провадження №75038693, про що 03.03.2025 року винесена відповідна постанова, за результатом якої дії заступника начальника Першого Правобережного ВДВС у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Наріни Григорян при виконанні виконавчого провадження №75038693 визнано такими, що вчинені з порушенням вимог пункту 10 частини третьої статті 18, частини першої статті 31, пункту 9 частини першої статті 39, частин першої, другої статті 63 Закону України «Про виконавче провадження», п.8 розділу 1 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 №2832/5).
Начальника Першого Правобережного ВДВС у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Вячеслава Шевченка зобов`язано вжити заходи щодо приведення виконавчого провадження №75038693 у відповідність до вимог чинного законодавства.
На виконання цієї постанови начальником Першого Правобережного ВДВС у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра 04.03.2025 року скасована постанова про закінчення виконавчого провадження № 75038693 від 16.10.2024 року.
Державним виконавцем 05.03.2025 року відповідно до вимог статті 41 Закону №1404-VIII винесена постанова про відновлення виконавчого провадження, копія якої направлена сторонам виконавчого провадження та до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська.
За результатом перевірки законності виконавчого провадження №75038693, відповідачем повідомлено про те, що подання Управлінням забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) начальнику Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) не вносилося, відносно заступника начальника Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Григорян Н.А..
За виявленні порушення до заступника начальника ДВС Григорян Н. були вжиті заходи реагування у вигляді зменшення заходів заохочення.
Відповідно до подання начальника Першого Правобережного ВДВС у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра заступнику начальника Першого Правобережного ВДВС у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Григорян Н.А. зменшено щомісячну премію на 5% за березень 2025 року.
У подальшому, постановою Дніпровського апеляційного суду від 03.09.2025 року по справі № 932/1967/22 виконавчий документ визнано таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з чим виконавче провадження 17.11.2025 року закінчено відповідно до вимог пункту 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».
З матеріалів справи вбачається, що позивач звертаючись до суду із цим позовом посилався на протиправну бездіяльність начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області О.Більчук щодо неналежного розгляду його скарги на дії державного виконавця Григорян Н.А. у відповідності до Закону №889-VIII, Порядку здійснення дисциплінарного провадження затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 04.12.2019 року № 1039.
Судом першої інстанції встановлено, що звертаючись до відповідача 07.01.2025 року, позивач просив:
- постанову заступника начальника Першого Правобережного ВДВС у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Григорян Наріни Альбертівни про закінчення виконавчого провадження ВП №75038693 - скасувати;
- провести службове розслiдування щодо обставин прийняття заступником начальника Першого Правобережного ВДВС у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Григорян Наріною Альбертівною постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 75038693 без належних правових пiдстав. По результатам службового розслiдування прийняти рiшення у вiдповiдностi до закону;
- про прийняте рішення по кожному пункту повідомити письмово на електронну пошту.
Проте, з відповіді відповідача взагалі не вбачається, що відповідач належним чином оцінив або врахував на доводи, викладені позивачем у скарзі від 07.01.2025 року.
Судом першої інстанції встановлено про не повідомлення позивача щодо скасування постанови заступника начальника Першого Правобережного ВДВС у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Григорян Наріни Альбертівни про закінчення виконавчого провадження ВП №75038693 чи щодо обґрунтованості/необґрунтованості, проведення службового розслiдування щодо обставин прийняття заступником начальника Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Григорян Наріною Альбертівною постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 75038693.
Отже, при оцінці перших пунктів скарги очевидно вбачається, що скарга не містить відповідей на поставлені питання.
Суд першої інстанції вірно зазначив, що правомірність оскаржуваних дій, рішень, бездіяльності суб`єкта владних повноважень суд повинен оцінювати на момент їх вчинення.
Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом в постанові від 23.07.2021 року у справі №826/17810/18.
Враховуюче наведене, відповідач не здійснив належного розгляду скарги позивача у листі від 22.01.2025 року.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що скарга позивача так і не була розглянута в повному обсязі та порушені в ній питання не оцінені.
З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення заявлених позовних вимог.
Щодо відшкодування моральної шкоди апеляційний суд зазначає наступне.
Згідно статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Статті 22 Цивільного кодексу України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Згідно статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Разом з тим, судам слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Тобто, аналізуючи наведені положення законодавства, з урахуванням обставинами справи, а також зваживши на згадані вище роз`яснення Пленуму Верховного Суду України щодо відшкодування моральної шкоди, то насамперед треба звернути увагу на те, що сам факт визнання протиправними дій/бездіяльності суб`єкта владних повноважень не є безумовною і достатньою підставою для стягнення з нього моральної шкоди. У кожному випадку позивач повинен обґрунтувати заподіяння йому такої шкоди, зокрема пояснити в чому конкретно проявилося порушення його нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, що саме спричинило йому моральні страждання і в чому проявляється їхній взаємозв`язок з протиправними діями відповідача.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що внаслідок протиправних дій було завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, перенесених внаслідок грубого порушення відповідачем Конституції України та Законів України.
При цьому суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки моральна шкода має бути обов`язково аргументована поза розумним сумнівом із зазначенням того, які конкретно дії (бездіяльність) спричинила моральні переживання та наскільки вони були інтенсивними, щоб слугувати стягненню.
Разом з цим, матеріали адміністративної справи не містять доказів, які свідчили б про душевні страждання позивача, які полягають в негативних емоціях та підтвердження причинного зв`язку і завданням позивачеві від цього моральної шкоди.
Суд першої інстанції правильно зазначив, що сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки моральна шкода має бути обов`язково підтверджена належними та допустимими доказами, тому суд першої інстанції вірно дійшов висновку про необґрунтованість позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для задоволення апеляційних скарг та скасування рішення суду відсутні.
Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 243, 250, 294, 308, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 березня 2026 року в адміністративній справі №160/1916/25 залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 березня 2026 року в адміністративній справі №160/1916/25 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

Головуючий - суддя І.В. Юрко 

суддя С.В. Чабаненко 

суддя С.В. Білак