Справа № 144/1838/25
Провадження № 2/144/166/26

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" травня 2026 р. с-ще Теплик

Теплицький районний суд Вінницької області в складі:
головуючої судді Магдяк Н.І.,
секретаря судового засідання Дудник С.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в :

У грудні 2026 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (далі - ТОВ "Споживчий центр") звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача ОСОБА_1 , в обґрунтування якого зазначив, що 14.09.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір (оферти) № 11.09.2024-100000248, відповідно до умов якого Позичальнику надано кредит у розмірі 17 000 грн строком на 124 дні. 
Відповідач свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на 04.12.2025 утворилася заборгованість у розмірі 45900,00 грн, що складається із заборгованості по тілу кредиту – 17 000,00 грн., процентів в розмірі 15810,00 грн., комісії (пов`язаної з наданням кредиту) - 1530 грн., додаткової комісії (пов`язаної з обслуговуванням кредитної заборгованості) – 3060 грн., та неустойка в розмірі 8500,00 грн., які позивач просить стягнути з відповідача.
Ухвалою судді від 10.12.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Представником відповідача адвокатом Зіненко А.О. подано відзив на позовну заяву, в якій вона зазначає, що у наданій копії договору зазначено як текст у полі для підпису, проте позивачем не надано жодного системного логу або технічного звіту, який би підтверджував, що цей код був згенерований інформаційно-телекомунікаційною системою позивача та введений саме з пристрою відповідача. У наданій анкеті-заяві відсутня прив`язка конкретного ідентифікатора до конкретної секунди вчинення дії. Саме лише комбінація символів у pdf-файлі не є доказом волевиявлення особи. На підтвердження укладення кредитного договору позивач надав копію анкети-заяви на кредит №11.09.2024-100000248 від 14.09.2024 року, копію паспорту споживчого кредиту. В жодному документі немає підпису позичальника, що не дає можливості однозначно стверджувати про ідентифікацію особи, яка вчинила ці дії на сайті Товариства, зазначені лише реквізити сторін. У паспорті споживчого документа в кінці документу зазначено лише, що підпис здійснено одноразовим ідентифікатором, проте не зазначено яким саме. Щодо факту зарахування кредитних коштів, то позивач не надав платіжного ордера або меморіального про перерахування 17000,00 грн. на конкретний рахунок (IBAN) ОСОБА_1 , виписки по картковому рахунку відповідача, яка б підтверджувала зарахування коштів. У наданій позивачем копії паспорту споживчого кредиту відсутнє посилання на номер банківського рахунку або номер картки, на яку необхідно кредитодавцю було б перерахувати кредит. Відсутнє платіжне доручення, яке б містило відмітки про час його прийняття та виконання банком, повного номера картки/кредитного рахунку, з чого б можна було б встановити факт перерахування коштів на картковий рахунок саме відповідача. Позивачем не надано жодного із вищевказаних первинних бухгалтерських документів на підтвердження зарахування кредитних коштів на рахунок відповідача. Щодо стягнення заборгованості за комісією, то в розрахунку заборгованості позивач зазначає, що комісія за надання: 1530,00 грн., комісія за обслуговування 3060,00 грн. Сторона відповідача вважає, що відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», вимоги в частині стягнення комісії за обслуговування кредиту є такими, що суперечать чинному законодавству, а тому задоволення не підлягають. Щодо незаконного списання відсотків після спливу строку дії кредитного договору, то позивач нараховує відсотки за період з 14.09.2024 по 15.01.2025 у розмірі 15810,00 грн., що дорівнює сумі кредиту за 4 місяці. Відсотки за користування кредитом як плата за надану позику (кредит) мають право стягуватись лише до 29 вересня 2024 року. Вважає, що позивачем не доведено: факт ідентифікації відповідача через BankID саме в момент підписання договору (наданий скриншот лише підтверджує наявність даних у системі, але не акт підпису); факту отримання грошей у розмірі 17000 грн. через відсутність первинних банківських документів; законності нарахування відсотків та комісій після закінчення строку кредитування. 
Представником позивача подана відповідь на відзив, в якій зазначається, що реалізація принципів рівності та змагальності сторін передбачає не лише наявність процесуальних прав, а й обов`язок сторін добросовісно ними користуватися, у тому числі шляхом належного доказового підтвердження своїх вимог та заперечень. Надання відповідачем лише формальних заперечень без будь-якого доказового наповнення фактично порушує баланс процесуальних прав сторін та суперечить самій суті змагального процесу. Щодо форми договору, то між сторонами було укладено спірний кредитний договір в електронній формі, що відповідно до норм чинного законодавства прирівнюється до письмової. Щодо підписання договору та ідентифікації, то стороною позивача (кредитодавця) документи, що складають кредитний договір підписувались електронним підписом. Стороною відповідача документи, що складають кредитний договір, підписувались за допомогою одноразового ідентифікатора, який було надіслано у смс-повідомленні на номер, який вказаний останнім, як фінансовий. Позивачем було перераховано кошти на картковий рахунок відповідача за допомогою інтернет-еквайрингу. Позивач надав на підтвердження доказ видачі кредитних коштів, що є первинним платіжним документом у розумінні Закону України «Про платіжні послуги», оскільки містить усі відомості щодо платіжної операції у відповідності вищезазначеного закону, а відтак – належним та допустимим доказом видачі коштів відповідачу. Ключовий доказ надання кредитних коштів не може бути визнаний неналежним доказом виключно з підстав відсутності у нього повного номера платіжної картки та персональних даних власника рахунку, оскільки відсутність зазначеної інформації є прямим наслідком законодавчих та регуляторних обмежень щодо обігу платіжних даних. Сторона позивача наголошує, що зазначаючи у відзиві про відсутність доказів перерахування кредитних коштів, сторона відповідача не надала до суду виписки по рахунках відповідача в банківських установах, у тому числі по рахунку, який відповідач зазначив у договорі, як номер особистого платіжного засобу, на спростування доказів, наданих стороною позивача. Відтак, відповідач заперечуючи факт отримання грошових коштів, не надав виписку з банку про наявні чи відсутні банківські рахунки, інформацію про рух коштів за спірний період по цим рахункам. Відповідачем під час укладення кредитного договору було проведено ідентифікацію через систему BankID. Позивач є абонентом-надавачем послуг системи BankID Національного банку, який при проходженні автентифікації (введенні пароля для інтернет-банкінгу, обраного відповідачем та підтвердження надання даних через систему BankID від абонента-ідентифікатора позивачу), було встановлено особу відповідача шляхом отримання відповідних даних, перелік якої визначено в електронній анкеті специфікації взаємодії абонентського вузла з центральним вузлом системи BankID Національного банку. При подачі позовної заяви додано відомості щодо ідентифікації відповідача через систему BankID. Заперечуючи про належність проведення ідентифікації, відповідач не підтвердив це відповідними засобами доказування. Щодо процентів за кредитним договором, то загальні витрати за споживчим кредитом є співмірними, враховуючи строк кредитування. Щодо розрахунку заборгованості, то ТОВ «Споживчий центр» не є банківською установою, а має статус фінансової установи, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, зокрема надання кредитів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку, наданий позивачем розрахунок є належним та допустимим доказом заборгованості та її розміру у справі. Комісія пов`язана із наданням послуги, а саме: перерахування кредитодавцем коштів на рахунок, вказаний позичальником, з використанням стороннього сервісу-інтернет-еквайрингу. З огляду на те, що ТОВ «Споживчий кредит» надає кошти у кредит без відкриття рахунків у власній установі, на відміну від банківського кредиту, то плата за надання кредиту, на картку, зазначену позичальником, є виправданим. Відповідач не був позбавлений права отримати кредит у відділенні ТОВ «Споживчий центр» (ТМ «ШвидкоГроші»), уникнувши додаткових витрат. Комісія за обслуговування пов`язана з наданням ряду послуг, безоплатність надання яких законодавством не встановлена. Договором застережено, що до складу даної комісії не включено послуги, які кредитодавець зобов`язаний надавати позичальнику безоплатно відповідно до чинного законодавства. Своїм підписом на договорі відповідач також підтвердив, що ознайомлений з усіма умовами, в тому числі, й порядком та строками повернення кредиту та сплати процентів, розуміє та зобов`язується їх виконувати. Просить позовні вимог задовольнити.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, у поданій до суду заяві просить розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги підтримує.
Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, з огляду на наступне.
Так, судом встановлено, що 14.09.2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №11.09.2024-100000248 шляхом прийняття пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), яка розміщена на сайті кредитора та підписанням заявки після ідентифікації позичальника, обрання ним конкретних умов та схвалення їх кредитором, а також підписанням відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), які сформовані на сайті кредитора та підписані позичальником за допомогою електронного підпису - одноразового ідентифікатора (коду), отриманого позичальником в смс-повідомленні на номер телефону, вказаний при його ідентифікації на сайті (а. с. 16-19).
14.09.2024 року позичальником ОСОБА_1 за допомогою одноразового ідентифікатора Е152 було підписано пропозицію про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферти) (а. с. 16-17), підписавши яку останній підтвердив отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи з обраних ним умов кредитування. Також відповідач підтвердив отримання ним усіх пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити чи адаптовано договір до його потреб та фінансової ситуації, зокрема шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі суттєвих характеристик, запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть для нього мати, в тому числі у разі невиконання ним зобов`язань за таким договором.
Із дослідженої заявки від 14.09.2024 року вбачається, що позичальник 14.09.2024 року о 12:07 за допомогою одноразового ідентифікатора Е152 підписав заявку до кредитного договору №11.09.2024-100000248, яка є невід`ємною частиною пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), з якою позичальник ознайомився 11.09.2024 року за посиланням https:/sgroshi.com.ua/ua/informaciya-o-kompanii згідно ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». При цьому, підписанням цієї заявки позичальник підтвердив однозначне та безумовне прийняття (акцепт) пропозиції про укладення кредитного договору (оферти).
З договору слідує, що кредитор зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, комісію. Кредит надається на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Кредитодавець надає позичальнику кредит на наступних умовах: дата надання/видачі кредиту: встановлюється у заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; сума кредиту встановлюється у заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; тип кредиту - кредитна лінія; строк, на який надається кредит, встановлюється у заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; дата повернення (виплати) кредиту, встановлюється у заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; проценти за користування кредитом (проценти) встановлюються у заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; графік платежів встановлюється у заявці, яка є невід`ємною частиною кредитного договору (п.3.1-3.3 пропозиції).
Відповідно до п. 4.1, 4.3, 4.4 пропозиції, кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб перерахування позичальнику коштів у рахунок кредиту: банківський рахунок споживача, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 5375-41ХХ-ХХХХ-1781. Днем надання кредиту вважається день списання відповідної суми коштів з рахунку кредитодавця, а днем погашення кредиту/сплати кредиту - день надходження коштів у касу кредитодавця готівкою або зарахування на поточний рахунок кредитодавця, що підтверджується випискою з поточного рахунку кредитодавця. Сторони встановлюють, що проценти нараховуються з дня надання кредиту включно до дати його фактичного повернення.
Відповідно до умов заявки кредитного договору №11.09.202-100000248, дата надання/видачі кредиту -14.09.2024, сума кредиту становить 17000 гривень, строком на 124 днів з дати його надання, дата повернення 15.01.2025 року. 
Процентна ставка «Стандарт» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 день користування кредитом, зазначених у графіку платежів, яка застосовується протягом перших 2 чергових періодів користування кредитом, зазначених у графіку платежів. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку.
Процентна ставка «Економ» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 0,5% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за черговими періодами, в яких застосовується процентна ставка «Стандарт». 
Комісія, пов`язана з наданням кредиту, - 9% від суми кредиту та дорівнює 1530 грн. 00 коп. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості, - 1530 грн. у кожному з 2 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом. 
Неустойка: 170 грн, що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконання /неналежного виконання зобов`язання.
Денна процентна ставка загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом протягом всього строку, на який надається кредит, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту. Денна процентна ставка та її розрахунок: 0,97%. (денна процентна ставка) дорівнює (20400/17000)/124х100%. Проценти розраховуються шляхом множення всієї суми кредиту на кількість днів користування кредитом/залишком кредиту та на процентну ставку, яка застосовується у відповідний період.
Розмір процентів відповідно до статті 625 ЦК України становить 365% річних, які нараховуються від простроченої позичальником суми.
Відповідно до листа ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 25.11.2025 № 1-2511 на адресу ТОВ «Споживчий центр» на виконання договору на переказ коштів від 01.04.2024 ФК-П-2024/01-2 (а. с. 20-23) 14.09.2024 о 12:07:48 було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта 5375411420001781 на суму 17 000 грн, номер транзакції в системі iPay.ua 509540334, призначення платежу видача за договором кредиту №11.09.2024-100000248 (а. с. 24).
Згідно з довідкою-розрахунком про стан заборгованості за кредитним договором № 11.09.2024-100000248 заборгованість ОСОБА_1 складає 45900 грн., з яких: 17 000 грн. основний борг, 15810 грн. проценти, 1530 грн. комісія за надання, 3060 грн. комісія за обслуговування; 8500 грн неустойка. Проценти за кредитом нараховані за період з 14.09.2024 по 15.01.2025 (а. с. 12).
Розглядаючи аргументи, наведені сторонами, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (статті 626, 628 ЦК України).
За змістом статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Верховний Суд у постанові від 12 червня 2019 року у справі № 2-6315/11 (провадження № 61-23326св18) звернув увагу на те, що невід`ємною складовою правильної правової кваліфікації судами спірних договірних відносин є визначення правової природи договору, який є основою їх виникнення.
Виходячи зі змісту статті 640 ЦК України, залежно від моменту виникнення цивільних прав і обов`язків у сторін договору, законодавець розрізняє договори консенсуальні і реальні.
Консенсуальний договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України кредитний договір - це договір, за яким банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір за своєю юридичною природою є консенсуальним.
Він вважається укладеним з моменту досягнення згоди між сторонами щодо всіх істотних умов договору.
Істотними умовами кредитного договору, які визначені законом, є предмет, сума, строк повернення, розмір процентів за користування кредитними коштами.
Частиною другою, третьою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Щодо укладення кредитного договору позики №11.09.2024-100000248 від 14.09.2024 року в електронному вигляді, то суд зазначає наступне.
Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року № 675-VIII (далі - Закон № 675-VIII)
Згідно з пунктами 6, 12 частини першої статті 3 Закону № 675-VIII електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому, одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону № 675-VIII).
Згідно із частиною шостою статті 11 Закону № 675-VIII відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини восьмої статті 11 Закону № 675-VIII у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону № 675-VIII визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У даній справі, судом встановлено, що кредитний договір №11.09.2024-100000248 від 14.09.2024 року підписано відповідачем одноразовими ідентифікатором Е152, який було надіслано на номер відповідача +380986409496.
У договорі зазначені персональні дані про особу ОСОБА_1 .
Також встановлено, що зі сторони ТОВ «Споживчий центр» кредитний договір №11.09.2024-100000248 від 14.09.2024 року підписано КЕП 6FBCE80CC24794F004000000102A0A00СС0В1Е00, КНЕДП «MASTERKEY” ТОВ «АРТ-МАСТЕР».
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про укладеність кредитного договору та ознайомлення відповідача з його умовами, оскільки без здійснення вказаних дій останнім договір не був би укладений сторонами, а тому цей правочин відповідно до Закону № 675-VIII вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача.
Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, наведених у постанові від 04 грудня 2023 року у справі № 212/10457/21 (провадження № 61-6066 св 23).
Щодо доводів представника відповідача про не виконання кредиторами обов`язку переказу (надання) кредитних коштів, то суд виходить із того, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме: надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.
Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, наведеними у постанові від 11 вересня 2024 року у справі № 752/17604/15-ц (провадження № 61-14780св23).
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (див. постанову Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі №904/2104/19).
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України).
Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Позивачем було перераховано кошти на картковий рахунок відповідача за допомогою інтернет-еквайрингу iPay.
Відповідно до пункту 11 частини першої статті 1 закону України «Про платіжні послуги» еквайрингова установа (далі - еквайр) - надавач платіжних послуг, який надає послугу еквайрингу платіжних інструментів та має ліцензію на надання такої послуги.
Частиною четвертою статті 31 Закону України «Про платіжні послуги» визначено, що після виконання платіжної операції надавач платіжних послуг платника зобов`язаний надати платнику у спосіб та в порядку, визначені договором, таку інформацію: відомості, які дають змогу платнику ідентифікувати виконану платіжну операцію та інформацію про отримувача (за наявності технічної можливості); суму платіжної операції у валюті рахунку платника та у валюті платіжної операції; суму всіх комісійних винагород та зборів, що утримані з платника за виконання платіжної операції (за наявності технічної можливості розмір кожної комісійної винагороди зазначається окремо); курс перерахунку іноземної валюти (якщо платнику надавалися послуги з виконання операцій з обміну іноземної валюти); дату і час прийняття до виконання платіжної інструкції, дату валютування (у разі її зазначення).
Еквайр зобов`язаний надати держателю платіжної картки (платнику) квитанцію платіжного терміналу (пункти 156, 160 Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженого постановою Правління НБУ від 29.07.2022 №164.
Згідно з договором про надання послуг еквайрингу, порядок здійснення платіжної операції відбувався за умови надання позивачем платіжної інструкції через інформаційний обмін електронними повідомленнями між програмно-технічними комплексами, у зв`язку з чим такі платіжні інструкції у позивача відсутні.
Отже, позивач надав на підтвердження переказу коштів лист ТОВ «Універсальні платіжні рішення» №1-2511 від 25.11.2025, який є первинним платіжним документом у розумінні Закону України «Про платіжні послуги», оскільки містить усі відомості щодо платіжної операції відповідно до вищезазначеного закону, а відтак є належним та допустимим доказом видачі коштів відповідачу.
Доказів того, що персональні дані ОСОБА_1 (паспортні дані, РНОКПП тощо) були використані кредитором чи іншими особами для укладення кредитного договору від його імені, відповідачем не надані. До правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно неї шахрайських дій позичальник не зверталася.
Також не спростовано, що банківська платіжна картка номер НОМЕР_1 хх-хххх-1781 не належить ОСОБА_1 .
Оскільки ТОВ «Споживчий центр» не є банківською установою, а має статус фінансової установи, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, зокрема надання кредитів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку, тому не може надати первинні банківські документи, а відтак наведений позивачем у позовній заяві розрахунок є належним та допустимим доказом заборгованості та її розміру у справі.
Висновки про достатність доказів, які були надані позивачем наявні у цілому ряді постанов Верховного Суду. 
Так, у постанові від 16.12.2020 у справі № 561/77/19, скасовуючи судові рішення про відмову у позові і ухвалюючи нове про стягнення боргу за кредитним договором, Верховний Суд зазначив, що матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що між сторонами був укладений кредитний договір в електронній формі, умови якого позивачем були виконані, однак відповідач у передбачений договором строк кредит не повернув.
Такі ж висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду від 23.03.2020 у справі №404/502/18, від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 та від 10.06.2021 у справі №234/7159/20.
ОСОБА_1 не надав заперечень проти факту укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів.
Факт укладення договору та отримання ОСОБА_1 кредитних коштів у розмірі 17000 грн суд вважає доведеним повністю.
Згідно із пунктом 4 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» №1734-VIII загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Кредит надавався відповідачу строком на 124 днів, процентна ставка, встановлена умовами кредитного договору відповідає вимогам, встановленим Законом України "Про споживче кредитування", відповідач свого контр-розрахунку щодо нарахування процентів не надав, тому проценти підлягають стягненню, в заявленому позивачем розмірі. 
Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
У Заявці кредитного договору (кредитної лінії) зазначено: «Комісія, пов`язана з наданням Кредиту (надалі «Комісія за надання», «Комісія»; економічна сутність плата за надання Кредиту) 9% від суми Кредиту та дорівнює 1530 грн 00 коп. Комісія розраховується шляхом множення суми Кредиту (база розрахунку) на розмір Комісії у відсотковому значенні. Нараховується Кредитором та обліковується в день видачі кредиту, сплачується згідно Графіку платежів» (п. 8).
Відтак, комісія пов`язана із наданням послуги, а саме: перерахування кредитодавцем коштів на рахунок, вказаний позичальником, з використанням стороннього сервісу інтернет-еквайрингу.
У Заявці кредитного договору (кредитної лінії) зазначено: «Комісія за обслуговування кредитної заборгованості» (надалі «Комісія за обслуговування», «Комісія») 1530 грн у кожному з 2 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом. Комісія за обслуговування нараховується Кредитором та обліковується в перший день кожного з 2 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом, сплачується згідно Графіку платежів. Комісія за обслуговування встановлюється (економічна сутність) за організацію та забезпечення надання інформаційної підтримки позичальника по телефону, в особистому кабінеті та на відділеннях, забезпечення надання можливості робити платежі онлайн на відділеннях, забезпечення надання можливості відновлення забутого паролю для входу в особистий кабінет як віддалено, так і на відділеннях, забезпечення інформування про дати сплати чергового платежу, консультаційні послуги, інші послуги, які прямо не вказані в даному пункті, однак, надання яких забезпечено Кредитодавцем та пов`язане з обслуговуванням кредитної заборгованості. До Комісії за обслуговування кредитної заборгованості не включено послуги, які Кредитодавець зобов`язаний надавати Позичальнику безоплатно відповідно до чинного законодавства, зокрема, за надання один раз на місяць на вимогу споживача інформації про споживчий кредит» (п. 9).
Безоплатність надання цих послуг законодавством не встановлена. Договором застережено, що до складу даної комісії не включено послуги, які кредитодавець зобов`язаний надавати позичальнику безоплатно відповідно до чинного законодавства.
Отже, нарахування комісії, а саме 1530 грн. за надання кредиту та 3060 грн. за обслуговування кредитної лінії, не суперечить закону та підлягає стягненню із боржника.
Судом установлено, що позивачем відповідачу до сплати також нараховано за кредитним договором (офертою) № 11.09.2024-100000248 від 14.09.2024 року неустойку у розмірі 8500,00 гривень.
Однак, суд звертає увагу на те, що пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
За змістом ч. 1 ст. 14 ЦК України особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства.
Верховний Суд неодноразово наводив висновки щодо застосування п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Зокрема, вказувалося, що на кредитний договір розповсюджується дія п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (див. постанова Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року у справі №706/68/23(провадження № 61-8279св23).
Тлумачення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування. Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
У даній справі, встановлено, що позивач (позикодавець) просив стягнути з позичальника неустойку за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого під час дії в Україні воєнного стану.
Судом враховано, що законодавець на рівні акту цивільного законодавства (п. 15 та п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України) передбачив спеціальний випадок звільнення від обов`язку позичальника сплатити неустойку (штраф, пеню). Такий обов`язок припиняється без його виконання.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідачу до сплати було нараховано у рахунок сплати неустойки кошти у розмірі 8500 гривень. Однак, відповідно до вимог закону такі нарахування підлягають списанню кредитодавцем, а, отже, у задоволенні позовних вимог у цій частині слід відмовити.
У зв`язку із зазначеним, оскільки позичальник (відповідач) звільняється від обов`язку сплати неустойки (штрафу, пені) у період дії в Україні воєнного стану, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача підлягає стягненню заборгованість: за кредитним договором (оферти) № 11.09.2024-100000248 від 14.09.2024 року у розмірі 37400 грн. 00 коп., з яких: 17000 грн. 00 коп. - заборгованість по тілу кредиту; 15810 грн. 00 коп. заборгованість по процентах, 1530,00 грн комісії, пов`язаної з наданням кредиту, 3060,00 грн. додаткової комісії, пов`язаної з обслуговуванням кредитної заборгованості. 
За таких обставин, суд дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а також враховуючи те, що відповідач не належно виконує свої зобов`язання за укладеним договором та відповідно не надав суду доказів на спростування вказаного, приходить до висновку, що позов ТОВ «Споживчий центр» є обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню.
Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр» підлягає судовий збір у сумі 1973 грн. 77 коп. 
Оцінюючи аргументи, викладені в позовній заяві, суд в тому числі керується практикою Європейського суду з прав людини, який зазначав, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29).
Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 128, 141, 211, 247, 259, 263-265, 280-282, 273, 354 ЦПК України, ст. ст. 509, 526, 530, 610-612, 629, 1048-1050, 1054, 1048 ЦК України, суд –

у х в а л и в :
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр (код ЄДРПОУ 37356833, адреса: вул. Саксаганського, 133-А м. Київ, 01032, МФО 305299, р/р НОМЕР_3 ) заборгованість за кредитним договором №11.09.2024-100000248 від 14.09.2024 у розмірі 37400 (тридцять сім тисяч чотириста) гривень 00 коп. та судовий збір у розмірі 1973 (одна тисяча дев`ятсот сімдесят три) гривні 77 коп.
У задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ТОВ «Споживчий центр», юридична адреса: вул. Саксаганського, 133-А, м. Київ, 01032, код ЄДРПОУ 37356833.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повний текст рішення складено та підписано 18.05.2025.

Суддя        Н.І. Магдяк