ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"12" травня 2026 р. Справа№ 911/911/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Корсака В.А.
суддів: Євсікова О.О. 
Алданової С.О. 

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Успіх»
на додаткове рішення Господарського суду Київської області від 17.09.2025, повний текст якого складено та підписано 14.10.2025
у справі № 911/911/25 (суддя Мальована Л.Я.)
за позовом Фізичної особи-підприємця Денисенко Руслани Валеріївни
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Успіх»
про стягнення 2 577 051,63 грн,

В С Т А Н О В И В:
Рух справи 

Фізична особа-підприємець Денисенко Руслана Валеріївна звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Успіх» про стягнення 2 577 051,63 грн заборгованості, з яких: 
2 127 568,00 грн основного боргу;
293 826,53 грн пені;
25 683,45 грн 3 % річних;
129 973,65 грн інфляційних втрат.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не виконав належним чином грошові зобов`язання по договору транспортного експедирування №320 від 28.11.2017. 
Рішенням Господарського суду Київської області від 05.09.2025 у справі №911/911/25 позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Успіх" на користь Фізичної особи-підприємця Денисенко Руслани Валеріївни 2 127 568,00 грн основного боргу, 293 826,53 грн пені, 129 973,65 грн інфляційних втрат, 25 683,45 грн 3% річних та 30 924,62 грн судового збору.
Під час розгляду справи в суді першої інстанції, 11.09.2025 до Господарського суду Київської області від представника позивача надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, в якій просить суд стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 35 200,00 грн.
Відповідач, в свою чергу, не скористався своїм правом на подання письмових заперечень щодо зазначених витрат на правничу допомогу.

Короткий зміст додаткового рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 17.09.2025 заяву Фізичної особи-підприємця Денисенко Руслани Валеріївни про прийняття додаткового рішення задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Успіх» на користь Фізичної особи-підприємця Денисенко Руслани Валеріївни 35 200,00 грн витрат на професійну правову допомогу.
Суд, керуючись ст. 126 ГПК України, виходив з того, що заявлена сума витрат на послуги адвоката в розмірі 35 200,00 грн є обґрунтованою та правомірною.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів 

Не погоджуючись зазначеним додатковим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні стягнення на користь ФОП Денисенко Руслани Валеріївни 35 200,00 грн витрат на професійну правову допомогу відмовити повністю.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що послуги з професійної правничої допомоги не відповідають критеріям реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критеріям розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. 
Апелянт посилається на те, що у Акті №117 від 03.09.2025 другим пунктом виконаних робіт значиться «Професійна правнича допомога по справі №911/911/25 що включає підготовку проекту мирової угоди №911/911/25; опрацювання відзиву на позовну заяву, в тому числі актів звірки взаємних розрахунків за періоди; складання та подача додаткових пояснень у справі». Проте, Відповідач стверджує, що Позивач не надав суду першої інстанції, а суд не запросив доказів надання та доцільності цих послуг, зокрема щодо складання мирової угоди та опрацювання актів звірки взаємних розрахунків за періоди. Окрім того, Відповідач вважає, що Позивач не надав доказів сплати вартості вищевказаних послуг у сумі 9 350,00 грн. 

Позиція позивача щодо апеляційної скарги

Позивач щодо доводів апеляційної скарги заперечує та просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а додаткове рішення без змін.
Зокрема, позивач зазначив, що:
- матеріали справи не містять заперечень та/або письмових пояснень Скаржника щодо витрат Позивача на правничу допомогу в сумі 35 200,00 грн, в тому числі в судовому засіданні 17.09.2025 був відсутній Скаржник/представник Скаржника для заявлення клопотання про зменшення витрат;
- твердження Скаржника про нібито відсутність в матеріалах справи доказів сплати гонорару адвоката на суму 9 350,00 грн спростовується платіжними інструкціями № 287 від 15.07.2025 на суму 6 600,00 грн та № 329 від 22.08.2025 на суму 2 750,00 грн, а всього 9 350,00 грн
- в акт № 117 від 03.09.2025 включено рахунок-фактуру від 12.07.2025 № 106 на суму 6 600,00 грн та № 114 від 21.08.2025 на суму 2 750,00 грн, що підтверджується платіжними інструкціями №287 від 15.07.2025, № 329 від 22.08.2025 на загальну суму 9 350,00 грн. 

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.10.2025 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Корсак В.А., судді: Алданова С.О., Євсіков О.О.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.10.2025 витребувано у Господарського суду Київської області матеріали справи №911/911/25. Відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги до надходження матеріалів справи з господарського суду першої інстанції.
Після надходження матеріалів справи до суду, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.11.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Успіх» на додаткове рішення Господарського суду Київської області від 17.09.2025 у справі №911/911/25. Закінчено проведення підготовчих дій. Постановлено розгляд апеляційної скарги здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Роз`яснено учасникам справи право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі у строк до 01.12.2025 (включно). Встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв та клопотань в письмовій формі до 01.12.2025 (включно). 

Межі перегляду справи судом апеляційної інстанції

Згідно із ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Статтею 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши пояснення присутніх учасників справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного додаткового судового рішення, дійшов висновку апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене додаткове рішення без змін. 

Джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті додаткової постанови

Відповідно до статті 19 «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Згідно із статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити такі висновки:
(1) договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені у частині другій статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»);
(2) за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України;
(3) як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару;
(4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв;
(5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як положеннями цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»;
(6) відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.
Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити із встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».
Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у п. п. 130-131 постанови від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21).
Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.
Отже, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону №5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.
У разі погодження між адвокатом (адвокатським бюро / об`єднанням) та клієнтом фіксованого розміру гонорару такий гонорар обчислюється без прив`язки до витрат часу адвоката на надання кожної окремої послуги. Фіксований розмір гонорару не залежить від витраченого адвокатом (адвокатським бюро / об`єднанням) часу на надання правничої допомоги клієнту. Подібні висновки Верховного Суду містяться у постанові від 19.11.2021 у справі № 910/4317/21.
Разом з тим Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо. Схожа правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21.
Так, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 126 ГПК України).
У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який водночас повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 ГПК України.
Відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Такі критерії як обґрунтованість, пропорційність, співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката суд має враховувати як відповідно до частини четвертої статті 126 ГПК України, так і відповідно до частини п`ятої статті 129 цього Кодексу.
У разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 ГПК України щодо співмірності господарському суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, за клопотанням іншої сторони.
Отже, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правничу допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правничу допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, у постановах Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19.
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі № 916/2102/17, від 25.06.2019 у справі №909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі № 922/928/18, від 30.07.2019 у справі № 911/739/15 та від 01.08.2019 у справі № 915/237/18).
До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 сформовано правовий висновок про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, приписами статей 123 - 130 ГПК України, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (така ж правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24.01.2022 у справі №911/2737/17).

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як вбачається з матеріалів справи, 07.01.2025 між Фізичною особою - підприємцем Денисенко Русланою Валеріївною (клієнт) та адвокатом Кір`яковим Артуром Сергійовичем був укладений договір про надання правничої допомоги № 10 відповідно до п. 1.1. якого адвокат зобов`язаний надавати правничу допомогу клієнту з наступних правових питань та у таких обсягах: представництво/захист клієнта в цивільному, господарському, адміністративному, конституційному судочинстві, виконавчому, кримінальному провадженні, під час перегляду справ про адміністративні правопорушення, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, а клієнт зобов`язується сплатити адвокату гонорар за надання правничої допомоги, а також у випадку необхідності - покрити фактичні витрати, пов`язані з виконанням цього договору. 
Відповідно до п 3.1. договору за надання правничої допомоги за цим договором клієнт сплачує адвокату гонорар у розмірі та в строки, що визначені додатковою угодою до цього договору. 
07.01.2025 року між позивачем та адвокатом Кір`яковим А.С. укладено додаткову угоду № 1 до договору про надання правничої допомоги № 10 від 07.01.2025 згідно умов якої на виконання договору клієнт сплачує адвокату винагороду за надання правничої допомоги, розрахунок якої здійснюється наступним чином - 1 100,00 грн за 1 (одну) годину правничої допомоги, що надається адвокатом, згідно виставленого рахунку на оплату послуг.
За результатами розгляду справи в суді першої інстанції, позивачем заявлено до стягнення з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 35 200,00 грн.
На підтвердження понесення зазначених витрат позивачем додано подано до суду наступні копії доказів:
- рахунку-фактури №74 від 25.03.2025 та №99 від 12.06.2025;
- рахунку-фактури №106 від 12.07.2025, №114 від 21.08.2025 та №117 від 03.09.2025;
- платіжної інструкції №117 від 26.03.2025 та №240 від 12.06.2025;
- платіжної інструкції №287 від 15.07.2025, №329 від 22.08.2025 та №340 від 03.09.2025;
- Акта про прийняття виконаних робіт №99 від 12.06.2025 на суму 24 200,00 грн;
- Акта про прийняття виконаних робіт №117 від 03.09.2025 на суму 11 000,00 грн. (а.с. 88-96, а.с. 120-127).
Згідно акту приймання виконаних робіт (наданих послуг) №99 від 12.06.2025, позивачу надана правнича допомога у справі № 911/911/25 на суму 24 200,00 грн. (а.с. 93, т. 1).
Згідно акту приймання виконаних робіт (наданих послуг) №117 від 03.09.2025 позивачу надана правнича допомога на суму 11 000,00 грн. (а.с. 127, т. 1). 
Суд першої інстанції, оцінивши надані докази та фактично виконані послуги, визнав заявлену суму витрат на послуги адвоката в розмірі 35 200,00 грн обґрунтованою та правомірною. 
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне. 

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги 

Колегія суддів, за результатами розгляду справи, не знайшла підстав для скасування додаткового рішення суду першої інстанції з огляду на наступне. 
Як вже зазначено, за результатами розгляду справи в суді першої інстанції, позивачем заявлено до стягнення з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 35 200,00 грн. 
На виконання вимог додаткової угоди №1 від 07.01.2025 позивачем виставлено наступні рахунки на оплату послуг:
- рахунку-фактури №74 від 25.03.2025 та №99 від 12.06.2025;
- рахунку-фактури №106 від 12.07.2025, №114 від 21.08.2025 та №117 від 03.09.2025.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що витрати Позивача на професійну правничу (правову) допомогу складають 35 200,00 грн, що підтверджується договором про надання правничої допомоги №10 від 07.01.2025, додатковою угодою №1 від 07.01.2025, рахунком-фактурою від 25.03.2025 №74, платіжною інструкцією від 26.03.2025 №117, рахунком-фактурою від 12.06.2025 №99, платіжною інструкцією від 12.06.2025 №240, актом про приймання виконаних робіт (наданих послуг) №99 від 12.06.2025; рахунком-фактурою від 12.07.2025 №106, платіжною інструкцією від 15.07.2025 №287, рахунком-фактурою від 21.08.2025 №114, платіжною інструкцією від 22.08.2025 №329, рахунком-фактурою від 03.09.2025 №117, платіжною інструкцією від 03.09.2025 №340, актом №117 від 03.09.2025. 
Отже, на підставі викладеного, суд першої інстанції, відповідно до положень ст.ст. 126, 129 ГПК України, враховуючи співмірність суми заявлених витрат у розмірі 35 200,00 грн зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, дійшов правомірного висновку про їх стягнення. 
В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що в Акті №117 від 03.09.2025 другим пунктом виконаних робіт зазначено: «Професійна правнича допомога по справі №911/911/25 що включає підготовку проекту мирової угоди №911/911/25, опрацювання відзиву на позовну заяву, в тому числі актів звірки взаємних розрахунків за періоди, складання та подача додаткових пояснень у справі». 
Апелянт вважає, що Позивач не надав суду першої інстанції, а суд не запросив доказів надання та доцільності цих послуг, зокрема щодо складання мирової угоди та опрацювання актів звірки взаємних розрахунків за періоди.
Щодо цих доводів апелянта колегія суддів зазначає наступне. 
Згідно ч. 6 ст. 126 ГПК України саме на сторону, яка заперечує проти стягнення витрат, покладено тягар доведення їх неспівмірності, однак апелянтом таких доказів не надано, тоді як розмір заявлених витрат підтверджується належними доказами, відповідає критерію розумності та є об`єктивно виправданим з огляду на обсяг виконаної адвокатом роботи.
Згідно матеріалів справи, Позивачем до суду першої інстанції було надано належні та допустимі докази на підтвердження факту надання послуг:
- Акт приймання виконаних робіт (наданих послуг) №99 від 12.06.2025 на суму 24 200,00 грн. (а.с. 93, т. 1);
- Акт приймання виконаних робіт (наданих послуг) №117 від 03.09.2025 на суму 11 000,00 грн. (а.с. 127, т. 1). 
Водночас Відповідач не надав суду жодних належних доказів на підтвердження того, що заявлений розмір витрат є завищеним або послуги були фактично не надані. А тому доводи апелянта про те, що Позивач не надав суду першої інстанції, а суд не запросив доказів надання та доцільності цих послуг спростовуються матеріалами справи. 
Щодо доводів апелянта про відсутність доказів «опрацювання відзиву та актів звірки» колегія зазначає, що аналіз процесуальних документів опонентів (зокрема відзиву на позовну заяву) та доданих до них доказів (у тому числі актів звірки взаємних розрахунків) є базовим та обов`язковим етапом підготовки до судового засідання та формування стратегії захисту інтересів клієнта. Той факт, що Позивач подав додаткові пояснення у справі є прямим наслідком та результатом опрацювання адвокатом відзиву Відповідача. Надання окремих «доказів опрацювання документів», окрім надання фактичних послуг адвоката та складеного Акту наданих цих послуг, не передбачено жодним нормативно-правовим актом.
Твердження апелянта про те, що Позивач не надав доказів сплати вартості вищевказаних послуг у сумі 9 350,00 грн колегія вважає безпідставними, оскільки в акт №117 від 03.09.2025 включено рахунок-фактуру від 12.07.2025 №106 на суму 6 600,00 грн та №114 від 21.08.2025 на суму 2 750,00 грн, що підтверджується платіжними інструкціями №287 від 15.07.2025, № 329 від 22.08.2025 на загальну суму 9 350,00 грн. 
Водночас колегія суддів зважає на те, що сторона, на користь якої ухвалено судове рішення, має легітимні очікування щодо компенсації понесених нею дійсних, співмірних та обґрунтованих витрат на правову допомогу.
Отже, апелянтом не спростовані висновки суду першої інстанції, всім обставинам, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі судом першої інстанції надана належна правова оцінка на підставі сукупності належних та допустимих доказів. Норми матеріального та процесуального права судом першої інстанції застосовані правильно. 
За таких обставин, колегія суддів не вбачає порушень норм процесуального права у діях суду попередньої інстанції під час винесення оскаржуваного додаткового рішення місцевого суду. 

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Нормою ст. 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Розглянувши справу колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги. Оскаржене додаткове рішення суду першої інстанції відповідає вимогам чинного законодавства. 

Судові витрати

Відповідно до вимог статті 129 ГПК України, у зв`язку із відмовою у задоволенні апеляційної скарги судові витрати покладаються на апелянта. 

Керуючись Главою 1 Розділу IV Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Додаткове рішення Господарського суду Київської області від 17.09.2025 у справі №911/911/25 залишити без змін. 
Матеріали справи повернути до господарського суду першої інстанції. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України. 

Головуючий суддя В.А. Корсак 

Судді О.О. Євсіков

С.О. Алданова