МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 червня 2026 р.  	№ 400/5441/26 	
Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Біоносенко В. В., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу 
за позовом	Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області, вул. 68 Десантників, 2,м. Миколаїв,54009, 	
до	Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській, Херсонській областях, в АРК та місті Севастополі Одеського МУ Міністерства юстиції України, просп. Миру, 46/1,м. Миколаїв,54056, 	
треті особи	ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , 	
про	скасування постанови від 04.05.2026 ВП №80759465,	
ВСТАНОВИВ:
Державна судова адміністрації України звернулась до адміністративного суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській, Херсонській областях в автономній Республіці Крим та місті Севастополі Одеського міжрегіонального управління Міністерство юстиції України з вимогою скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській, Херсонській областях в автономній Республіці Крим та місті Севастополі Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 04.05.2026 ВП №80759465, про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 03.01.2024 у справі № 400/12441/23 визнано протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області щодо нарахування та виплати судді Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 01.01.2021 року по 31.08.2023 року обчисленої виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді в розмірі 2102,00 грн.; зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області нарахувати та виплатити суддівську винагороду судді Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області ОСОБА_1 за період з 01.01.2021 року по 31.08.2023 року включно, у тому числі щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 50% від посадового окладу та доплати за науковий ступінь у розмірі 15% від посадового окладу за 2021 рік, 2022 рік та 2023 рік, на підставі ч. 2, 3, 4 ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого станом на 01.01.2021 року складав 2270,00 грн, станом на 01.01.2022 року - 2481,00 грн, станом на 01.01.2023 року - 2684,00 грн, з урахуванням раніше виплачених сум. У подальшому, на підставі виконавчого листа № 400/12441/23, виданого Миколаївським окружним адміністративним судом 28.08.2024, державним виконавцем відділу примусового виконання рішень винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП № 80759465), пунктом 2 якої встановлено строк виконання рішення суду протягом 10 робочих днів. Після отримання постанови про відкриття виконавчого провадження листом від повідомила державного виконавця про вжиття усіх необхідних заходів, спрямованих на виконання рішення суду і наявності об`єктивних причин, через які не має можливості виконати рішення суду протягом встановленого головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень строку із посиланням на норми законодавства (копія листа додається). Також до листа були додані усі листи, які надсилались в межах повноважень ДСА України до Комітету Верховної Ради із пропозицією внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» щодо збільшення бюджетних призначень за бюджетною програмою 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів, працівників апаратів судів та працівників органів і установ системи правосуддя» (далі – Програма). Державним виконавцем відділу примусового виконання рішень не приділено належної уваги поважності причин невиконання судового рішення, не вжито необхідних заходів передбачених ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі – Закон № 1404-VIII) та ст. 378 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) на стадії виконання судового рішення щодо зміни способу і порядку його виконання. 
Відповідач позов не визнав, просив в його задоволенні відмовити. Свою позицію аргументував тим, що 15.04.2026 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копії якої направлено сторонам для виконання та до відома. Даною постановою повідомлено боржника про необхідність виконати рішення суду протягом 10 робочих днів. Листом від 22.06.2025 № 3/2-783/26, Державною судовою адміністрацією України повідомлено, що виконання судових рішень, ухвалених на користь суддів, здійснюється згідно із законодавством України за рахунок коштів бюджетної програми 0501150 "Виконання рішень суддів і працівників апаратів суддів" головним розпорядником якої є ДСА України, у межах передбачених асигнувань на відповідний бюджетний період. Таким чином, боржником не надано державному виконавцю доказів фактичного та повного виконання рішення суду. Станом на 04.05.2026 рішення суду не виконано. Згідно частин 1 та 2 статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. 04.05.2026 державним виконавцем Відділу винесено постанову про накладення штрафу у сумі 5100,00 грн., за невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії, копії якої направлено сторонам виконавчого провадження. Пунктом 2 вказаної постанови зобов`язано боржника виконати рішення протягом десяти робочих днів та попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення.
Позивач обґрунтовує свою позицію наявністю «поважних причин», однак така позиція є помилковою. Закон не містить визначення поняття «поважні причини», не встановлює їх вичерпного переліку не відносить відсутність бюджетного фінансування до таких причин. Оцінка поважності причин здійснюється державним виконавцем у кожному конкретному випадку та повинна базуватися на наявності об`єктивної, непереборної неможливості виконання рішення. Відсутність бюджетного фінансування має організаційний характер, залежить від діяльності самого боржника як складової державного механізму не є об`єктивною та непереборною перешкодою. Визнання такої підстави поважною фактично призвело б до можливості системного невиконання судових рішень державними органами, що суперечить принципу верховенства права. Таким чином доводи позивача спрямовані на уникнення відповідальності, фактично позивач намагається перекласти відповідальність за невиконання рішення на державу, уникнути застосування заходів примусового виконання. Такі доводи не можуть бути підставою для скасування законної постанови державного виконавця. Жодна норма закону не передбачає, що відсутність бюджетних коштів автоматично звільняє від відповідальності
В судове засідання 28.05.2026 представники сторін не з`явилися, за таких обставин суд ухвалив рішення про розгляд справи в порядку письмового провадження.
Дослідив матеріали справи, суд встановив наступне.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 08.07.2024 у адміністративній справі №400/10246/24 задоволено позов ОСОБА_1 , визнано протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області щодо нарахування та виплати судді Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 01.01.2021 року по 31.08.2023 року, обчисленої виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді в розмірі 2102,00 грн.; зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області нарахувати та виплатити суддівську винагороду судді Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області ОСОБА_1 за період з 01.01.2021 року по 31.08.2023 року включно, у тому числі щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 50% від посадового окладу та доплати за науковий ступінь у розмірі 15% від посадового окладу за 2021 рік, 2022 рік та 2023 рік, на підставі ч. 2, 3, 4 ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого станом на 01.01.2021 року складав 2270,00 грн, станом на 01.01.2022 року - 2481,00 грн, станом на 01.01.2023 року - 2684,00 грн, з урахуванням раніше виплачених сум.
28.08.2024 Миколаївським окружним адміністративним судом видано виконавчий листу у справі №400/12441/23.
15.04.2026 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській, Херсонській областях в автономній Республіці Крим та місті Севастополі Одеського міжрегіонального управління Міністерство юстиції України за цим виконавчим листом відкрито виконавче провадження №80759465. Цією постановою повідомлено боржника про необхідність виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.
22.06.2026 Територіальне управління Державної судової адміністрацію України в Миколаївській області направило на адресу Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України повідомлення за 3/2-783/26, з повідомленням про те, що відсутні бюджетні кошти, які можуть бути виділені для виконання цього рішення суду.
04.05.2026 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, винесено постанову про накладення штрафу на боржника Територіальну управління Державної судової адміністрацію України в Миколаївській області за невиконання рішення суду без поважних причин в розмірі 5100 гривень.
Відповідно до ст.129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Відповідно до ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. 
Судові рішення не можуть бути переглянуті іншими органами чи особами поза межами судочинства, за винятком рішень про амністію та помилування.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання.
Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.
Відповідно до ст.14 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України.
Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Як зазначив Європейський суд з прав людини у справі «Шмалько проти України», право на справедливий судовий розгляд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося.
Відповідно до ст.63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.
У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.
У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
Виконавець під час виконання рішення про заборону вчиняти певні дії або про утримання від вчинення певних дій доводить до відома боржника резолютивну частину такого рішення, про що складає відповідний акт. Після складення акта виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
Відповідно до ст.75 Закону у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
Аналізуючи наведені положення законодавства потрібно зауважити, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання (виконати судове рішення). Така відповідальність настає за умови, що судове рішення не виконано з поважних причин і в строк, встановлений державним виконавцем. Тобто, даючи оцінку тому чи правомірно на боржника наклали штраф за невиконання/повторне невиконання судового рішення потрібно з`ясувати часові рамки, в межах яких боржник мав вчинити певні дії (за виконавчим листом) і в чому причина невиконання судового рішення у відведений йому строк. У цьому зв`язку варто зауважити, що сам факт невиконання судового рішення у визначений строк без з`ясування і оцінки причин цього невиконання не може вважатися підставою для відповідальності боржника відповідно до статті 75 Закону № 1404-VIII .
Поважність причин невиконання судового рішення оцінюється у кожному конкретному випадку через призму того, наскільки це (об`єктивно) перешкодило виконати судове рішення.
Вказана правова позиція викладена в постанова Верховного Суду від 21 січня 2020 року у справі №640/9234/19 та від 17 серпня 2020 року у справі № 160/4615/19.
Щодо накладення штрафу, то відповідно до правової позиції Верховного Суду від 24.01.2018 по справі №405/3663/13-а не виконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. За такого, застосування штрафу відповідно до ст.75 Закону України «Про виконавче провадження» є протиправним.
Аналогічна позиція висловлена в постановах Верховного Суду постановах від 21.02.2018 у справі № 814/2655/14, від 21.08.2019 у справі № 754/3105/17, від 10.09.2019 у справі № 0840/3476/18 та від 19.08.2020 у справі №140/784/19, від 13.10.2021 у справі №360/4705/20, від 13.10.2021 у справі № 360/4708/20, від 31.05.2022 у справі № 360/940/20 та багатьох інших.
Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Повноважень суду для відходу від правових висновків Верховного Суду, діючий КАС України та Закон України «Про судоустрій і статус суддів» не містить.
За таких обставин, суд зобов`язаний врахувати правовий висновок, численно викладений у постановах Верховного Суду, зазначених вище.
У цьому випадку, суд приймає до уваги, що у позивача було відсутнє бюджетне фінансування для виконання судового рішення у справі №400/12441/23, про що ним було проінформовано державного виконавця листом від 22.04.2026. На переконання суду, відсутність бюджетного фінансування для виконання рішення суду є поважною причиною його невиконання, а за таких обставин, відповідно до правої позиції Верховного Суду до боржника не може бути застосований штраф.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність задовольнити позов у повному обсязі.
Щодо судових витрат, то відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Разом з цим, відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 14.12.2022 у справі № 815/4246/17, якщо оскарження рішення державного виконавця, не є «компетенційним спором» (у значенні пункту 3 частини першої статті 19 КАС), а подання адміністративного позову не є формою реалізації компетенції суб`єкта владних повноважень.
При зверненні одного суб`єкта владних повноважень до суду з позовом до іншого суб`єкта владних повноважень ключовим моментом виступає характер такого звернення, тобто, чи позивач звертається до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів (як юридична особа публічного права) (пункт 1 частина 1 статті 19 КАС України), чи з метою встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень (як суб`єкт владних повноважень) (пункт 3 частина 1 статті 19 КАС України), чи відповідно до покладених на нього положеннями чинного законодавства обов`язку звернення до суду (як суб`єкт владних повноважень при здійсненні публічно-владних управлінських функцій) (пункт 5 частини 1 статті 19 КАС України).
Звернення до адміністративного суду на виконання владних управлінських функцій передбачає, що така форма реагування має витікати безпосередньо з повноважень цього органу (у певній сфері правовідносин), а саме ж «право» на звернення до суду (з відповідним адміністративним позовом), зміст якого, коли це стосується суб`єкта владних повноважень, прирівнюється до його «повноважень», має бути чітко передбачено законом.
У цьому зв`язку державний орган може бути стороною і звертатися до суду, проте адміністративний позов має свої особливості, зумовлені власне завданнями адміністративного судочинства. Звернення до адміністративного суду як умови для реалізації повноважень органу місцевого самоврядування і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування не можна уподібнювати чи ототожнювати з реалізацією владних управлінських функцій цього органу. У таких спорах, позивач має право на відшкодування судових витрат у повному обсязі, без обмежень, встановлених ч.2 ст.139 КАС України.
З урахуванням наведеного, сума сплаченого позивачем судового збору в розмірі 2662,40 гривень підлягає відшкодуванню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача. 
На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246, 287 КАС України, суд, -
ВИРІШИВ:
1. Позов Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області (вул. 68 Десантників, 2,м. Миколаїв,54009 26299835) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській, Херсонській областях, в АРК та місті Севастополі Одеського МУ Міністерства юстиції України (просп. Миру, 46/1,м. Миколаїв,54056 45862901) задовольнити повністю. 
2. Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській, Херсонській областях в автономній Республіці Крим та місті Севастополі Одеського міжрегіонального управління Міністерство юстиції України від 04.05.2026 у виконавчому провадження №80759465.
3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській, Херсонській областях, в АРК та місті Севастополі Одеського МУ Міністерства юстиції України (просп. Миру, 46/1,м. Миколаїв,54056 45862901) на користь Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області (вул. 68 Десантників, 2,м. Миколаїв,54009 26299835) судові витрати в розмірі грн.
4. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.
Суддя В. В. Біоносенко   
Рішення складено в повному обсязі 03.06.2026