Справа № 308/16588/25

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 травня 2026 року        місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді      Дегтяренко К.С.
за участі секретаря судових засідань   Сапронова А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ужгороді, в приміщенні суду у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІНЕРО», треті особи, що не заявляють самостійних вимог приватний виконавець виконавчого округу Закарпатської області Кохан Павло Іванович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

встановив:

05.11.2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Яресько Т.В., звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІНЕРО», треті особи, що не заявляють самостійних вимог приватний виконавець виконавчого округу Закарпатської області Кохан Павло Іванович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача:
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 02.12.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. був вчинений виконавчий напис №47574 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ДІНЕРО» заборгованості за кредитним договором №AG2867257 від 02.02.2020, стягнення заборгованості проводиться за період з 13.02.2020 по 23.10.2021 року, сума заборгованості складає 18 001 грн. 00 коп.
Постановою приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Коханом П.І. від 22.02.2022 року було відкрито виконавче провадження ВП №68737298 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості 18 651 грн 00 коп. на користь ТОВ «ДІНЕРО».
Позов обґрунтовано тим, що позивач вважає вказаний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню з наступних причин: виконавчий напис був вчинений нотаріусом за відсутності документів, які підтверджують безспірність заборгованості боржника та доказів направлення боржнику повідомлення про наявність заборгованості; кредитний договір, за яким можливе стягнення боргу на підставі виконавчого нотаріуса, позивач не підписував; сума боргу не є безспірною; виконавчий напис вчинений нотаріусом без підтверджуючих документів та без доказів направлення йому повідомлення про вчинення виконавчого напису.
Відповідач відзиву на позовну заяву не подав.
Треті особи заперечень на позовну заяву не подали.
Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.11.2025 відкрито провадження у цивільній справі та призначено розгляд у спрощеному позовному провадженні.
Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.11.2025 зупинено стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса №47574 від 02.12.2021 вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ДІНЕРО» заборгованості за кредитним договором №AG2867257 від 02.02.2020.
В судове засідання 30.04.2026 року:
позивач не з`явився, разом з позовом подала заяву в якій просять провести розгляд позовної заяви у її відсутності;
представник відповідача не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку;
третя особа приватний нотаріус Бригіда В.О. не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Будь яких заяв чи клопотань на адресу суду не надходило.
третя особа приватний виконавець Кохан П.І. не з`явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи у його відсутності.
Оскільки сторони у судове засідання не з`явились, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі відповідача, позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, про що подав відповідну заяву, суд у відповідності до вимог ст.ст. 280-282 ЦПК України вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів та ухвалити заочне рішення.

Судом встановлені наступні фактичні обставини справи:

02.12.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. був вчинений виконавчий напис №47574 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ДІНЕРО» заборгованості за кредитним договором №AG2867257 від 02.02.2020 в розмірі 18 001,00 грн. Стягнення заборгованості проводилося за період з 13.02.2020 по 23.10.2021 року, сума заборгованості складає 18 001 грн. 00 коп.
Постановою приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Коханом П.І. від 22.02.2022 року було відкрито виконавче провадження ВП №68737298 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості 18 651 грн 00 коп. на користь ТОВ «ДІНЕРО».

Позиція суду та оцінка доводів учасників справи:

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право на звернення до суду для захисту своїх прав.
За змістом ст.ст.12, 81ЦПКУкраїни цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Згідно ч.1 ст.14ЦКУкраїни цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.
Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.
Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ст.20 Цивільного кодексу України право на захист особа здійснює на свій розсуд.
Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5.
Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.
Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Зі змісту оскаржуваного виконавчого напису установлено, що виконавчий напис вчинений на підставі п.2 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів», затверджено постановою Кабінету Міністрів України №1172від29червня1999року в редакції від 10.12.2014 на підставі Постанови КМУ № 662 від 26.11.2014.
Відповідно до п.3.2 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5,безспірність заборгованості підтверджується документами, передбаченими Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172.
Відповідні зміни до Постанови № 1172 та віднесення кредитного договору до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, були внесені Постановою Кабінету Міністрів України за № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів».
Разом з тим Постанова Кабінету Міністрів України за № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів»,визнана судом незаконною та не чинною, відповідно до Постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в справі №826/20084/14.
Так, Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826/20084/14, визнав незаконною та не чинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.
Згідно з пунктом 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 «Про судове рішення в адміністративній справі», визнання акта суб`єкта владних повноважень не чинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта.
Київський апеляційний адміністративний суд, взявши до уваги зазначений пункт 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 «Про судове рішення в адміністративній справі», дійшов висновку про необхідність визнання не чинною Постанови Кабінету міністрів України №662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття. При цьому постанова набрала законної сили з моменту її проголошення.
З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції, яка діяла до моменту доповнення Переліку п. 2 Розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Аналогічного висновку дійшов Верховний суд у своїй Постанові по справі 910/13233/17 від 29 січня 2019 року.
Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.
Аналогічний висновок міститься і у Постанові Великої Палати Верховного суду по справі 910/110374/17 від 21 вересня 2021 року, де зокрема, у п. 83 вказано що, оскільки у судовому порядку постанову № 662 визнано незаконною та не чинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса.
Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур, але і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з переліком документів.
Така правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц, від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17.
Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.
Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.
З урахуванням приписів статей 15,16,18 Цивільного кодексу України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.
Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).
Учинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.
Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19).
У вказаній постанові також зазначено, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на і підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною - стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.
Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.
Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису.
Учинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання.
Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2019 року в справі № 357/12818/17 (провадження № 44380св18).
З наведеного можна зробити висновок, що відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.
Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»).
Будь яких розрахунків суду не надано, як і не представлено, документів на підставі яких вчинявся виконавчий напис. Зі змісту виконавчого напису встановлено, що розмір заборгованості, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ДІНЕРО», складає 18 001 грн. 00 коп.
Крім цього, відповідачем суду не надало документів, які свідчать про безспірність заборгованості позивача і наявність у відповідача права вимоги. Не надано таких документів і приватним нотаріусом. Крім того представник відповідача у поданому відзиві зазначив, що позов визнає в повному обсязі.
Відповідно до ч.5 ст.263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, повинні відповідати дійсності і підтверджуватися достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.
Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
З огляду на вищевказане, на думку суду, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О., не переконався належним чином у безспірності характеру правовідносин між відповідачем та позивачем, не перевірив дійсну наявність заборгованості за кредитним договором, а отже заявлена відповідачем до стягнення кредитна заборгованість не могла вважатися безспірною на момент вчинення виконавчого напису.
За таких обставин позовна вимога про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, підлягає до задоволення.
Щодо заходів забезпечення позову.
Відповідно до ч. 9, 10 ст. 158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. . У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, про необхідність скасування заходів забезпечення позову, після набрання рішенням законної сили.
Розподіл судових витрат між сторонами:
Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.
Стягненню з відповідача підлягає сума судового збору сплачена за подання позовної заяви, а також за подання зави про забезпечення позову.
Окрім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу в загальній сумі 8 000 грн. 00 коп., та надано квитанцію на оплату таких послуг, а тому суд вважає, що дані витрати підлягають стягненню з відповідача.
На підставі викладеного та керуючись cт.ст. 14,15,16,18 ЦК України, ст. ст. 10, 81, 89, 133, 137, 141, 263-265, 272, 273, 354, 355 ЦПК України, Законом України «Про нотаріат» суд,-
ухвалив:

Позовну заяву задовольнити.
Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 47574, вчинений 02.12.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем, про звернення стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІНЕРО» заборгованості за кредитним договором №AG2867257 від 02.02.2020 в розмірі 18 651 грн. 00 коп.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІНЕРО» на користь ОСОБА_1 1 476 грн. 88 коп. сплаченого судового збору.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІНЕРО» на користь ОСОБА_1 8 000 грн. 00 коп. витрат на правову допомогу.
Після набрання чинності даним рішенням суду повністю скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.11.2025.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, а саме до Закарпатського апеляційного суду
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач::  ОСОБА_1 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ;
Відповідач: Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІНЕРО» (ЄДРПОУ 41350844), місцезнаходження: м. Київ, вул. Сурикова, 3;
Третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович, місце знаходження: 02068, м. Київ, проспект Григоренка, 15, приміщення 3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ;
Третя особа: Приватний виконавець виконавчого округу Закарпатської області Кохан Павло Іванович, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .
Датою ухвалення рішення є 04 травня 2026 року, а саме дата складання його повного тексту відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України.

Суддя         Дегтяренко К.С.