Справа № 445/627/25 Головуючий у 1 інстанції: Бакаїм М.В. 
Провадження № 33/811/838/26 Доповідач в 2-й інстанції: Галапац І. І. 

ПОСТАНОВА

29 травня 2026 року Львівський апеляційний суд в складі:
судді Галапаца І.І.,
розглянувши у судовому засіданні в м.Львові, в режимі відеоконференції, клопотання захисника правопорушника ОСОБА_1 – адвоката Солонинки Світлани Петрівни про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Золочівського районного суду Львівської області від 14 квітня 2025 року,
з участю захисника правопорушника ОСОБА_1 
- адвоката Солонинки С.П.
в с т а н о в и в:
цією постановою  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 грн. (сімнадцять тисяч гривень) з позбавленням права керування транспортними засобами на строк - один рік.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 ЗУ "Про судовий збір" стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 605,60 грн.
На згадану постанову 15 травня 2026 року захисник правопорушника ОСОБА_1 – адвокат Солонинка С.П. подала апеляційну скаргу із клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження такої, яка поступила на адресу Львівського апеляційного суду 19 травня 2026 року, мотивуючи тим, що правопорушник ОСОБА_1 проходить військову службу, а договір про надання правничої допомоги був укладений після спливу строку на подання апеляційної скарги. 
Заслухавши виступ захисника правопорушника ОСОБА_1 – адвоката Солонинки С.П. щодо задоволення клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови місцевого суду, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в клопотанні доводи, апеляційний суд вважає, що у поновленні строку на апеляційне оскарження слід відмовити, а апеляційну скаргу повернути адвокату, з таких підстав.
Відповідно до ч.2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
З аналізу норми вказаної статті вбачається, що обчислення строку апеляційного оскарження постанови судді закон пов`язує з днем прийняття оскаржуваної постанови.
Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Олександр Шевченко проти України» (974 256) (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява № 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та «Трух проти України» (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява № 50966/99, від 14 жовтня 2003 року).
У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).
На думку апеляційного суду, особи, які беруть участь у справі про адміністративне правопорушення, розпоряджаються своїми правами на власний розсуд, однак користуватися ними повинні сумлінно в межах процесуального закону відповідно до їх призначення і тією мірою і в тих формах, які необхідні для досягнення мети провадження.
Як вбачається з матеріалів справи, оскаржувана постанова судді Золочівського районного суду Львівської області прийнята у судовому засіданні 14 квітня 2025 року з участю правопорушника ОСОБА_1 , який вину у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП визнав повністю, про що зазначено у постанові. 
При цьому, як вбачається із матеріалів справи, цього ж дня, правопорушник ОСОБА_1 сплатив частину суми штрафу, накладеного постановою зазначеного суду за вчинення адміністративнгого правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та звернувся до Золочівського районного суду Львівської області із заявою про розстрочку іншої частини штрафу у зв`язку із важким матеріальним становищем, за результатами розгляду якої зазначену заяву задоволено. 
При цьому, згідно наявної в матеріалах справи квитанції, 19 травня 2025 року ОСОБА_1 повністю сплатив іншу частину суми штрафу, тим самим визнав свою вину у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. 
Поряд з цим, як вбачається із долученої адвокатом Солонинки С.П. довідки командира військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_2 , солдат ОСОБА_1 приймав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, в період 21 вересня 2025 року, з 17 січня по 24 березня 2026 року, з 27 березня по 05 квітня 2026 року, з 16 квітня по 30 квітня 2026 року. 
Отже, сукупність вищевказаних обставин свідчить про те, що правопорушник ОСОБА_1 мав можливість повною мірою реалізувати своє право на оскарження судового рішення, однак у встановлений законом строк не скористався таким, а з апеляційною скаргою адвокат Солонинка С.П. звернулася із значним пропуском строку (більше року) на апеляційне оскарження. 
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Устименко проти України» Суд вказав, що необґрунтоване поновлення строку оскарження остаточного рішення по справі зі спливом значного періоду часу без обґрунтованих підстав порушує принцип правової визначеності, і як наслідок тягне порушення ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Відтак, апеляційний суд вважає, що причини пропуску строку апеляційного оскарження постанови судді місцевого суду не є поважними, а 
тому приходить до висновку, що адвокату Солонинка С.П. слід відмовити в поновленні такого строку, з поверненням апеляційної скарги.
Керуючись ст. 294 КУпАП України, суд,- 
п о с т а н о в и в:
відмовити захиснику правопорушника ОСОБА_1 – адвокату Солонинка Світлані Петрівні в поновленні строку на апеляційне оскарження постанови судді Золочівського районного суду Львівської області від 14 квітня 2025 року. 
Апеляційну скаргу повернути апелянту. 
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Галапац І.І.