Справа № 947/9466/26
Провадження № 1-кп/947/833/26
ВИРОК 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05.05.2026 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:
Головуючого судді – ОСОБА_1 ,
при секретарі с/з – ОСОБА_2 ,
за участю:
прокурора – ОСОБА_3 ,
захисника – ОСОБА_4 ,
обвинуваченого – ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12023163480000450 від 16.07.2023 року у відношенні: 
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Макіївка Донецької області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, – 

ВСТАНОВИВ:

15.07.2023 року, приблизно о 13:49 год., у ОСОБА_5 , який перебував у приміщенні ломбарду ПТ «Найкращий Ломбард» Богдан Ю.М. і компанія» за адресою: м. Одеса, вулиця Академіка Корольова, буд. 33, виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, що належить ОСОБА_6 .
Далі, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_5 , діючи умисно, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, перебуваючи у приміщенні ломбарду ПТ «Найкращий Ломбард» Богдан Ю.М. і компанія» за вищевказаною адресою, скориставшись моментом, коли потерпілий ОСОБА_6 залишив без нагляду на поверхні стелажа для товарів вищевказаного ломбарду належний йому мобільний телефон, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, таємно, викрав мобільний телефон марки RealMe RMX 370, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , S/N НОМЕР_3 , в корпусі темно-синього кольору, без встановлених сім-карток операторів мобільного зв`язку, вартістю 11 000 гривень 00 копійок.
Після чого, ОСОБА_5 з викраденим майном безперешкодно покинув місце вчинення злочину, розпорядившись ним на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на суму 11 000 гривень 00 копійок.
Таким чином, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України, за кваліфікуючими ознаками – таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому, підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті, та пояснив, пояснив, що дійсно таємно викрав телефон у ломбарді. У скоєному щиро розкаявся, просив суворо не карати, запевнив, що більше не буде вчиняти кримінальних правопорушень, повідомив суду, що у повному обсязі відшкодував матеріалі та моральні збитки, завдані внаслідок кримінального правопорушення. Надав до суду заяву, згідно якої просив розглянути кримінальне провадження в порядку ч.3 ст.349 КПК України.
Беручи до уваги, що обвинувачений у судовому засіданні повністю визнав свою вину у вчиненні інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, щиро розкаявся та не заперечував фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті, суд, керуючись положеннями частини третьої статті 349 Кримінального процесуального кодексу України, після з`ясування думки всіх учасників судового провадження, дійшов висновку про можливість обмеження обсягу дослідження доказів.
Суд роз`яснив сторонам кримінального провадження зміст зазначеної норми закону, відповідно до якої, у разі визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні злочину та за наявності згоди сторін, суд має право не досліджувати ті докази, що стосуються фактичних обставин справи, якщо вони ніким не оспорюються, за умови, що таке обмеження не суперечить завданням кримінального провадження, визначеним статтею 2 КПК України.
Відповідно до ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є, зокрема, забезпечення того, щоб кожен, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, а невинувата особа не була обвинувачена чи засуджена.
Згідно зі ст.ст. 22, 23 КПК України кримінальне провадження здійснюється на засадах змагальності сторін та безпосередності дослідження доказів, при цьому суд досліджує докази безпосередньо та надає оцінку лише тим із них, які були предметом судового розгляду.
Під час судового розгляду суд з`ясував, що учасники процесу не заперечують проти застосування вказаної процедури, погоджуються з тим, що фактичні обставини події встановлені достатньо повно, а визнання обвинуваченим вини не викликає сумнівів у його добровільності та усвідомленості. У зв`язку з цим суд визнав недоцільним дослідження інших доказів, окрім допиту самого обвинуваченого та вивчення матеріалів, що характеризують його особу, оскільки зазначені обставини не є спірними та підтверджуються сукупністю доказів, наявних у матеріалах кримінального провадження.
Суд окремо роз`яснив обвинуваченому правові наслідки застосування положень частини третьої статті 349 КПК України, а сааме, що в такому випадку він позбавляється права оскаржувати в апеляційному порядку фактичні обставини, встановлені судом першої інстанції, оскільки вони визнаються такими, що не підлягають подальшому перегляду. Обвинувачений підтвердив, що зазначене йому зрозуміло, і наполягав на розгляді справи у скороченому порядку.
Таким чином, дотримавшись вимог кримінального процесуального закону, суд дійшов висновку, що обмеження обсягу дослідження доказів не порушує прав сторін, відповідає принципам безпосередності, змагальності та диспозитивності судового розгляду, закріпленим у статтях 22, 23, 26 КПК України, та спрямоване на забезпечення розумних строків судового провадження відповідно до статті 28 КПК України.
На підставі вищезазначеного, оцінюючи отримані в суді докази, заслухавши показання обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, які характеризують його особистість, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, за кваліфікуючими ознаками – таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану – доведена у повному обсязі.
Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому суд виходить із встановленої ст.50 КК України мети кари, виправлення і запобігання вчинення нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості. При цьому суд враховує, визначені ст.65 КК України загальні засади призначення покарання стосовно обставин цієї справи.
Відповідно до ст.66 КК України до обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Відповідно до ст.67 КК України обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує: суспільну небезпеку і характер вчиненого ним кримінального правопорушення, тяжкість скоєного, позитивну характеристику, його щире каяття в скоєному, активну участь у розкритті кримінального правопорушення, пом`якшуючі обставини та відсутність обтяжуючих обставин, а також думку потерпілого, який претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має, у зв`язку із повним відшкодування матеріальної та моральної шкоди, суд вважає недоцільним відбування покарання у вигляді позбавлення волі та приходить до переконання про можливість звільнення обвинуваченого ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням у відповідності до ст.75 КК України.
Щодо запобіжного заходу суд зазначає, що призначення обвинуваченому покарання із застосуванням положень ст.75 КК України свідчить про висновок суду щодо можливості його виправлення без ізоляції від суспільства та відбування покарання у виді позбавлення волі.
За таких обставин подальше тримання особи під вартою суперечило б правовій природі інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням, оскільки фактично нівелювало б мету та зміст такого рішення суду. Обрання найсуворішого запобіжного заходу у ситуації, коли суд визнав можливим виправлення особи без реального відбування покарання, не відповідає принципу пропорційності та необхідності втручання у права і свободи людини.
З огляду на викладене, враховуючи, що вирок не набрав законної сили, суд приходить до висновку про необхідність зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання із покладенням на засудженого обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, що є достатнім для забезпечення виконання ним процесуальних обов`язків.
У зв`язку із зміною запобіжного заходу суд вважає за необхідне негайно звільнити ОСОБА_5 з-під варти в залі суду.
Щодо зарахування строку попереднього ув`язнення суд зазначає, що відповідно до ч.5 ст.72 КК України попереднє ув`язнення зараховується у строк відбування покарання з розрахунку один день за один день. З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 перебував під вартою у період з 23.01.2026 року по 05.05.2026 року, у зв`язку з чим зазначений строк підлягає обов`язковому зарахуванню.
Вирішуючи питання щодо арешту майна, суд виходить із положень ст.174 КПК України, відповідно до яких арешт підлягає скасуванню у разі відпадіння підстав для його застосування. Оскільки кримінальне провадження розглянуто по суті, а мобільний телефон не підлягає спеціальній конфіскації, підстави для подальшого арешту відсутні, у зв`язку з чим арешт підлягає скасуванню.
Щодо речових доказів суд керується ст.100 КПК України та враховує їх процесуальне значення. Електронні носії інформації, які містять відомості про хід та результати слідчих дій, є складовою матеріалів кримінального провадження та підлягають зберіганню разом із ними.
Мобільний телефон, який належить потерпілому, після скасування арешту підлягає поверненню законному власнику, що відповідає принципу відновлення порушених прав потерпілого.
Таким чином, призначене покарання, застосування інституту звільнення з випробуванням, зміна запобіжного заходу, зарахування строку попереднього ув`язнення та вирішення долі речових доказів є законними, обґрунтованими та такими, що відповідають завданням кримінального провадження, визначеним ст.2 КПК України.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.2, 100, 110, 174, 349, 368, 373-374, 376, 392- 395 КПК України, суд, –

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5  визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення,передбаченого ч.4 ст.185 КК України та призначити показання у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.
Відповідно до ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 3 (три) роки.
Відповідно до пунктів 1, 2 ч.1 та пункту 2 ч.3 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки:
-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Контроль за поведінкою засудженого здійснюється уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання, роботи або навчання засудженого.
Змінити обвинуваченому  ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов`язання, до набранням вироком суду законної сили, поклавши на останнього обов`язки передбачені ст.194 КПК України, а саме: з`являтися за першою вимогою суду; не виїжджати за межі Одеської області без дозволу суду, повідомляти суд про зміну місця свого проживання.
Негайно звільнити з-під варти в залі суду  ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_5 у строк відбування призначеного покарання строк його попереднього ув`язнення з 23.01.2026 року по 05.05.2026 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 28.08.2023 року (Справа № 947/26943/23, провадження № 1-кс/947/11128/23) на мобільний телефон марки «REAL ME RMX3370» ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2» НОМЕР_2 , S/N НОМЕР_3 , в корпусі темно-синього кольору.
Речові докази по кримінальному провадженню, а саме: 
-Електронні носії інформації, на яких зафіксовано хід та результати слідчих (розшукових) та процесуальних дій – зберігати в матеріалах кримінально провадження; 
-Мобільний телефон марки «REAL ME RMX3370» ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2» НОМЕР_2 , S/N НОМЕР_3 , в корпусі темно-синього кольору – вважати повернутими за належністю потерпілому ОСОБА_6 .
Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з моменту його проголошення через Київський районний суд м. Одеси.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. 
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя Київського районного
суду м. Одеси                     ОСОБА_1