ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7457/26 Справа № 210/7691/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко А. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2026 року м. Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.
суддів Акуленка В.В., Остапенко В.О.
сторони:
позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр»
відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 на рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 квітня 2026 року, ухваленого суддею Ткаченком А.В. у Кривому Розі Дніпропетровської області, дата складання повного судового рішення не вказана,

ВСТАНОВИВ

У грудні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (далі ТОВ «Коллект Центр») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10.05.2021 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_4 було укладено електронний договір №4130976 про надання споживчого кредиту, за умовами якого відповідачці надано кредит у розмірі 6000,00 грн. Договір був укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи кредитодавця, а його підписання позичальником здійснено електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Відповідно до умов договору, кредитодавець надає споживачу кредит, а позичальник зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Кредитним договором встановлена сума кредиту - 6000,00 грн, строк кредиту – 30 днів, за користування кредитом нараховуються проценти у вигляді стандартної процентної ставки, яка становить 1,90% в день та застосовується в межах строку кредиту. Позивач зазначав, що первісний кредитор належним чином виконав свої зобов`язання, перерахувавши кредитні кошти на банківську картку, реквізити якої були зазначені позичальницею.
24.01.2022 року було укладено договір №24-01/2022 відповідно до якого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №4130976. В подальшому, 10.01.2023 було укладено договір №10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «Келлект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за вказаним вище договором. Таким чином, ТОВ «Коллект Центр» наділено правом вимоги до відповідача за договором №4130976.
Оскільки станом на час звернення з позовом до суду, заборгованість за договором відповідачем не сплачується, проценти за користування кредитом не гасяться, у останньої утворилася прострочена заборгованість. Загальний розмір заборгованості з повернення кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за договором №4130976 від 10.05.2021 року, що підлягає стягненню з ОСОБА_4 становить 19 791,28 грн., з яких: заборгованість за основною сумою боргу (тілом кредиту) – 6 000,00 грн, заборгованість по процентам за користування кредитом – 13 680,00 грн, відповідальності за порушення грошового зобов`язання згідно зі ст.625 ЦК України – 111,28 грн (96,00 грн. – інфляційні витрати, 15,28 грн. 3% річних).
На теперішній час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість, що є порушенням законних прав та інтересів ТОВ «Коллект Центр» як дійсного кредитора.
Враховуючи те, що відповідач протиправно не повертає кредитні кошти за вищевказаними договорами, загальний розмір заборгованості відповідно до розрахунку заборгованості, становить 19791,28 грн, що, складається із: заборгованості за основною сумою боргу (тілом кредиту) – 6 000,00 грн, заборгованості по процентам за користування кредитом – 13 680,00 грн, відповідальності за порушення грошового зобов`язання згідно зі ст.625 ЦК України – 111,28 грн (96,00 грн. – інфляційні витрати, 15,28 грн. 3% річних), які позивач просить стягнути з відповідачки, а також судовий збір у розмірі 2 422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9 000 грн 00 коп.
Рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 квітня 2026 року позовні вимоги ТОВ «Коллект Центр» задоволені частково.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованість за кредитним договором №4130976 від 10.05.2021 у загальному розмірі 19 680,00 грн.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ТОВ «Коллект Центр» судовий збір у розмірі 2 408,78 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Відповідач ОСОБА_1 , будучи незгодною з ухваленим судом рішенням подала апеляційну скаргу, в якій, просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове, яким позов ТОВ «Коллект Центр» задовольнити частково, стягнувши з неї заборгованість за кредитним договором в сумі 6 000,00 грн. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що посилання суду в рішенні, що проценти за користування кредитом становлять 1,9% в день суперечить Додатку 1 до договору про надання споживчого кредиту №4130976 від 10.05.2021 року, в якому обчислена загальна вартість кредиту і вона вказана у розмірі 7 026,00 грн. Посилається, що розмір процентної ставки 0,57% встановлений п. 1.5.1 Договору та є незмінним протягом усього строку дії договору та не може бути збільшений Товариством в односторонньому порядку.
Також посилається, що, оскільки на неї поширюється положення п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» як на дружину військовослужбовця, позовні вимоги в частині стягнення процентів у розмірі 13 680,00 грн. та 111,28 грн. не підлягають задоволенню. 
У відзиві на апеляційну скаргу відповідача позивач ТОВ «Коллект центр», посилаючись на законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить залишити без задоволення апеляційну скаргу відповідачки, а рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 квітня 2026 року області залишити без змін.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки переглядається справа з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга відповідачки не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 10.05.2021 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» як кредитодавцем та ОСОБА_5 як споживачем було укладено договір №4130976 про надання споживчого кредиту. Договір укладений в електронній формі та містить істотні умови кредитування: суму кредиту, строк кредитування, вид процентної ставки, порядок нарахування процентів, умови пролонгації та автопролонгації. Зі змісту договору слідує, що його укладення здійснюється сторонами за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, а електронна ідентифікація споживача відбувається при вході в особистий кабінет, зокрема шляхом перевірки правильності введення коду, направленого на номер мобільного телефону позичальника.
Відповідно п.п.1.3, 1.4 договору сума кредиту складає 6 000 грн 00 коп., а строк кредиту – 30 днів. Відповідно до п.1.5.1 стандартна процентна ставка становить 1,90 % в день, а згідно з п.1.5.2 знижена процентна ставка становить 0,57 % в день і застосовується лише за умови виконання споживачем передбачених договором умов.
Зі змісту додатку №1 до договору – таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки – видно, що графік платежів первісно розрахований за зниженою процентною ставкою виходячи з припущення, що споживач виконає свої обов`язки на умовах та у строки, визначені договором. При цьому у самому графіку прямо зазначено, що якщо споживачем не буде виконано умови для отримання зниженої процентної ставки, розміри платежів підлягатимуть перерахунку за стандартною процентною ставкою, і в такому разі проценти за користування кредитом за 30-денний строк складатимуть 3 420 грн. 00 коп., а загальна вартість кредиту – 9 420 грн. 00 коп. 
Отже, зі змісту договору та додатку до нього однозначно слідує, що застосування зниженої процентної ставки є умовним, а у випадку невиконання позичальником передбачених договором умов повинна застосовуватись саме стандартна ставка.
Відповідно до п.2.1 договору, кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, наданої споживачем. У пункті 2.4 договору сторони визначили, що кредит вважається наданим у день перерахування товариством суми кредиту за такими реквізитами.
Факт надання кредитних коштів відповідачці підтверджується сукупністю наявних у справі доказів. Так, в матеріалах справи міститься довідка з інформацією про успішну транзакцію від 10.05.2021 15:06 год., номер замовлення #4130976, банківська картка НОМЕР_1 , сума переказу 6 000 грн. 00 коп., статус – успіх. Такі дані кореспондуються з умовами договору №4130976 та даними про відповідачку, зазначеними у договорі, що у своїй сукупності дають змогу встановити сам факт видачі кредитних коштів ОСОБА_4 .
Рішення суду першої інстанції оскаржується відповідачкою лише в частині нарахованих процентів за користування кредитом та інфляційних втрат та 3% річних нарахованих відповідно ст. 625 ЦК України, тому в іншій частині апеляційним судом не перевіряється. 
За нормою ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. 
Умовами договорів передбачена всі істотні умови, а саме: розмір кредитів, строки користування кредитами, строк дії Договорів, відсоткові ставки за користування кредитами, загальна вартість кредитів та всі інші платежі, пов`язані з виконанням вищенаведених Договорів. 
Факт укладення договору №4130976 від 10.05.2021 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та отримання відповідачкою кредитних коштів нею не заперечується, тому не підлягає додатковому доведенню. 
Щодо умов Договору №4130976 від 10.05.2021 року: 
Згідно п. 1.2 Договору, на умовах встановлених Договором Товариство надає споживачу кредит у гривні, а Споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним, та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. 
Відповідно до п. 1.3 сума кредиту (загальний розмір) складає: 6000.00 гривень; строк кредиту – 30 днів; стандартна процентна ставка становить 1.9% в день та застосовується у межах строку кредиту, детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів визначені в Таблиці обчислення загалної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставики за договором про споживчий кредит, що є додатком № 1 до Договору. Графік платежів розраховується за зниженою процентною ставкою, виходячи з припущення, що Споживач виконає свої обов`язки на умовах та у строки визначені в Договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою позичальника; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація; сторони домовились, що у випадку, якщо у Споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою Споживача, відповідно до пп. 4.2.2- 4.2.4. Договору. Тобто в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту. Відповідно до умов Договору, кошти кредиту надаються у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, реквізити якої надані позичальником Кредитодавцю з метою отримання кредиту. Згідно з умовами Договору, строк кредиту може бути продовжено, за ініціативою Споживача на кількість днів, якщо між Сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному в Договорі, або в порядку автопролонгації, на кількість днів та відповідно до умов визначених Договором. Позичальник вважається таким, що прострочив повернення кредиту, якщо після закінчення періоду автопролонгації у нього наявна заборгованість за кредитом та не відбулося продовження строку кредиту за ініціативою позичальника, у порядку передбаченому умовами договору. 
Укладення договору здійснюється Сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується позичальнику через Веб-сайт або Мобільний додаток. Електронна ідентифікація позичальника здійснюється при вході останнього в Особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки Кредитодавцем правильності введення коду, направленого на номер мобільного телефону позичальника, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення Пароля входу до Особистого кабінету. 
Відповідно до положень Договору, договір укладається шляхом направлення його тексту підписаного зі Сторони Кредитодавця аналогом власноручного підпису уповноваженої особи Кредитодавця та відтиску печатки Кредитодавця, що відтворені засобами копіювання, в Особистий кабінет позичальника для ознайомлення та підписання. Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом позичальника, що відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, який формується для кожного разу використання та направляється на номер мобільного телефону, повідомлений останнім Кредитодавцю в ІТС /зазначений в цьому Договорі. 
Введення позичальником коду одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором Договору вважається направленням Кредитодавцю повідомлення про прийняття в повному обсязі умов Договору. Підписанням договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма його істотними умовами та йому була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства. 
Таким чином, відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання договору шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, Кредитодавцем було перераховано грошові кошти у розмірі, встановленому Договором. 
Зазначені умови є публічною пропозицією розумінні ст. ст. 641, 644 ЦК України. 
Згідно зі статтею 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
Кредитний договір укладається у письмовій формі відповідно до статті 1055 Цивільного кодексу України. 
Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ – документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту. 
Згідно ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. 
Відповідно до ч. ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. 
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. 
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. 
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). 
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. 
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис, як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. 
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором – це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). 
Таким чином, сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого Договору, на таких умовах шляхом підписання Договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. 
Позикодавець зі своєї сторони належним чином виконав свої зобов`язання за договором, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами договору, що підтверджується відповідними доказами, які додані до позовної заяви. 
Факт отримання відповідачем грошових коштів під час розгляду справи не оспорюється та не спростовується. Разом з тим, враховуючи вищезазначене, спростовуються доводи відповідача щодо помилковості висновків суду під час розгляду справи в частині розміру погоджених процентів за користування кредитним коштами. 
Отже судом встановлено, що на час звернення до суду з позовом строк повернення грошових коштів за договором наступив, але відповідачка не виконує свої зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує.
24.01.2022 року був укладений Договір №24-01/2022, відповідно до якого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №4130976.
10.01.2023 року був укладений Договір №10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр»» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №4130976. 
Таким чином, ТОВ «Коллект Центр» наділено правом вимоги до відповідачки за договором №4130976.
Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог на підставі досліджених доказів виходив з доведеності та обґрунтованості заявлених позовних вимог та безпідставності доводів відповідача. 
Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції та не погоджується з доводами відповідачки за наступних підстав. 
За вимогами ст.ст.263, 264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.
Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.
При ухваленні рішення суд зобов`язаний з`ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.
Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі вважає, що суд першої інстанції у повній мірі з`ясував всі обставини, які мають значення для справи, та виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв`язку із чим рішення в даній справі є законним і належним чином обґрунтованим.
Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно ч. 1ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Доводи відповідачки про неправомірно нараховані проценти за кредитним договором колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки кредитний договір містить суму основного зобов`язання, відсотки за користування кредитними коштами та строки їх повернення та нарахування.
Колегія суддів, перевіривши наявні у справі розрахунки заборгованості за кредитним договором встановила, що заборгованість за процентами первісним Кредитором нарахована у відповідності до вищенаведених умов цього Договору, що не спростовано стороною відповідача.
Відповідно до положень п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно положень ч.1ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.
Згідно змісту ч.1ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Відповідно до положень ч.1 ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до норм статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника,якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Враховуючи те, що за умовами кредитного договору відповідачка отримала кредитні кошти та користувалася ними, належних та допустимих доказів на підтвердження повернення отриманих в кредит коштів, всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надав, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що заборгованість за основним боргом на підставі вищезазначеного договору підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр», а відтак, позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення.
Пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, позивач, крім заборгованості за основним боргом, просив стягнути заборгованість за процентами за користування кредитними коштами.
Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
За положеннями статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Отже, згідно приписів абзацу 2 частини першої ст. 1048 ЦК України щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/95/12 (провадження № 14-10цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та інші платежі за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою ст.1050 ЦК України.
Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що заявлений розмір відсотків за кредитними договорами є недоведеним, колегією суддів не приймаються, оскільки відсотки нараховано у відповідності до умов укладеного Договору, який є чинним та підлягає виконанню сторонами.
Доводи апеляційної скарги відповідачки про те, що вона є дружиною військовослужбовця, тож вона звільнена від нарахування відсотків по кредитному договору на підставі ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» є необґрунтованими з огляду на наступне.
Після набрання чинності Закону України № 3633-ІХ від 11 квітня 2024року, який вступив у дію з 18 травня 2024року, редакція Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», зокрема п. 15 ст. 14, була викладена із зазначенням (доповненням) інформації щодо поширення відповідних пільг, зокрема на дружин військовослужбовців.
Згідно частини 15 статті 14 ЗУ Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.
Водночас Договір №4130976 про надання споживчого кредиту між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачкою укладений 10 травня 2021 року, а проценти за користування кредитом, згідно розрахунку заборгованості, нараховувались від дати укладення договору 10 травня 2021 року по 05 жовтня 2021 року.
Тож, як правовідносини між сторонами, так і нарахування заборгованості по процентам за користування кредитом здійснювалось до дати набрання законної сили редакції Закону, який забороняє нарахування процентів за користування кредитом щодо дружин військовослужбовців.
Відповідно до частини 1 статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Це означає, що за загальним правилом норма права діє стосовно фактів і відносин, які виникли після набрання чинності цією нормою. Тобто, до події, факту застосовується той закон (інший нормативно-правовий акт), під час дії якого вони настали або мали місце.
Єдиний виняток з даного правила, закріплений у частині 1 статті 58 Конституції України, складають випадки, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Однак згідно умов договору №4130976 від 10 травня 2021 року проценти не є цивільною відповідальністю боржника за невиконання зобов`язань за цим договором, а є процентами за користування кредитними коштами, тому в даному випадку до цих правовідносин не може бути застосовано принцип зворотної сили закону у часі.
Отже, задовольняючи частково позов ТОВ «Коллект Центр», суд першої інстанції дійшов правильного висновку про надання позивачем належних та допустимих доказів укладення з відповідачкою кредитного договору на визначених умовах, враховуючи вищезазначені обставини справи та вимоги закону.
Доводи, викладені в апеляційні скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Щодо судових витрат, то відповідно до підпунктів "б" та "в" пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 квітня 2026 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови складено 30 червня 2026 року.

Головуючий:

Судді: