Україна
Донецький окружний адміністративний суд 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2026 року Справа№200/8754/25 

Донецький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Кониченка Олега Миколайовича розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (письмове провадження) адміністративну справу за позовом 
ОСОБА_1 
до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області – відповідач 1,
Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області – відповідач 2,
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

УСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Закопайло В.С., звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому просив суд: 
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про відмову в перерахунку пенсії від 29.10.2025 року №122950002824 щодо вимови у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій в зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу роботи, що дає право на призначення грошової допомоги;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати ОСОБА_1 до спеціального стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України “Про пенсійне забезпечення”, періоди роботи: з 05.08.1983 по 06.05.1985 на посаді медичної сестри станції швидкої допомоги Попаснянської центральної лікарні, з 07.05.1985 по 07.07.1986 на посаді медичної сестри поліклінічного відділення Попаснянської центральної лікарні, з 08.07.1986 по 01.08.1986 на посаді виїзної медичної сестри станції швидкої медичної допомоги Попаснянської центральної районної лікарні, з 02.08.1986 по 01.04.1993 на посаді диспетчера-фельдшера швидкої меддопомоги Попаснянської центральної районної лікарні, з 02.04.1993 р. по 31.12.2012 р. на посаді виїзної медичної сестри відділення швидкої меддопомоги Попаснянської центральної районної лікарні, з 01.01.2013 р. по 30.06.2014 р. посаді виїзної медичної сестри Первомайської станції швидкої медичної допомоги, з 01.07.2014 р. по 13.10.2014 р. на посаді медичної сестри швидкої та невідкладної медичної допомоги Лисичанської комунальної лікувально-профілактичної установи станції швидкої медичної допомоги;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити і виплатити однією сумою ОСОБА_1 грошову допомогу в розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії за віком відповідно до пункту 7-1 розділу ХV Прикінцеві положення Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". 
13 листопада 2025 року ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
04 грудня 2025 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просив відмовити у задоволені адміністративного позову та зазначив, що у частині позовних вимог щодо зобов`язання провести виплату ОСОБА_1 пенсії, належним відповідачем є Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області, де позивач перебуває на обліку.
Відповідач просив суд залучити в якості другого відповідача — Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області (ЄДРПОУ 21782461, 93404, м. Сіверськодонецьк, вул. Шевченка, 9).
12 лютого 2026 року від представника позивача до суду надійшло клопотання про залучення співвідповідача у справі Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, оскільки пенсійна справа позивачки перебуває на обліку в Головному управління Пенсійного фонду України в Луганській області, об`єктивний і всебічний розгляд справи неможливо без залучення співвідповідача, а саме Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області.
12 лютого 2026 року ухвалою суду залучено в якості співвідповідача відповідача – Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області (відповідач 2) (ЄДРПОУ 21782461, 93404, м. Сіверськодонецьк, вул. Шевченка, 9); розгляд адміністративної справи розпочато спочатку. 
26 лютого 2026 року від відповідача 2 до суду надійшов відзив на позовну заяву.
21 листопада 2025 року суддя знаходився у відпустці, з 22 листопада 2025 року по 28 листопада 2025 року суддя знаходився у відрядженні, з 30 грудня 2025 року по 07 січня 2026 року суддя знаходився у відпустці,04-05 лютого 2026 року, 02 квітня 2026 року суддя знаходився у відпустці, з 08 травня 2026 року по 22 травня 2026 року суддя знаходився у відпустці.
Дослідивши матеріали адміністративної справи суд встановив їх достатність для вирішення адміністративного спору.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.
Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації, згідно паспортних даних: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування адміністративного позову представник позивача зазначив, що з 01.10.2025 р. позивачка перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» Причому, під час призначення пенсії за віком позивачці посадовими особами ГУ ПФУ зараховано стаж роботи в загальній кількості 44 роки 10 місяців 1 день згідно записів, які містяться в трудовій книжці серії НОМЕР_3 (копія додається), та який складається з наступних періодів: з 01.09.1980 по 01.07.1983 – навчання в Стахановському медучилищі (запис в трудовій книжці згідно Диплому №107838); з 05.08.1983 по 06.05.1985 – робота на посаді медичної сестри станції швидкої допомоги Попаснянської центральної лікарні (запис №1 трудової книжки); з 07.05.1985 по 07.07.1986 – робота на посаді медичної сестри поліклінічного відділення Попаснянської центральної лікарні (записи №2трудової книжки); з 08.07.1986 по 01.08.1986 - робота на посаді виїзної медичної сестри станції швидкої медичної допомоги Попаснянської центральної районної лікарні (запис №3 трудової книжки); з 02.08.1986 по 01.04.1993 – робота на посаді диспетчера-фельдшера швидкої меддопомоги Попаснянської центральної районної лікарні (запис №4 трудової книжки); з 02.04.1993 р. по 31.12.2012 р.- робота на посаді виїзної медичної сестри відділення швидкої меддопомоги Попаснянської центральної районної лікарні (записи №5-9 трудової книжки); з 01.01.2013 р. по 30.06.2014 р. – робота на посаді виїзної медичної сестри Первомайської станції швидкої медичної допомоги (записи №10-11 трудової книжки); з 01.07.2014 р. по 27.02.2025 р. – робота на посаді медичної сестри швидкої та невідкладної медичної допомоги Лисичанської комунальної лікувально профілактичної установи станції швидкої медичної допомоги (записи №12 – 15 трудової книжки); 06.03.2025 р. по 31.08.2025 р. – робота на посаді парамедика виїзної бригади екстреної медичної допомоги Криворізької станції ЕМД-структурного підрозділу КНП обласного центру екстреної медичної допомоги та медичних катастроф» Дніпропетровської обласної ради. 
Згідно з пунктами 4.2, 4.3., 4.7 розділу IV Постанови правління Пенсійного фонду України «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №22-1 від 25.11.2005 року, як структурний підрозділ органу, що здійснює розгляд заяви позивачки про перерахунок пенсії та виплату грошової допомоги (за принципом екстериторіальності), визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області. Однак, посадові особи відповідача, розглянувши заяву позивачки від 21.10.2025 р. за №4822 та додані документи, своїм рішенням «Про відмову у перерахунку пенсії» від 29.10.2025 р. за №122950002824 фактично відмовили їй в призначенні та виплаті грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
При цьому, у своєму рішенні посадові особи відповідача зазначили, що періоди роботи позивачки: з 05.08.1983 по 31.10.2014 р., а саме періоди роботи: з 05.08.1983 по 06.05.1985 на посаді медичної сестри станції швидкої допомоги Попаснянської центральної лікарні, з 07.05.1985 по 07.07.1986 на посаді медичної сестри поліклінічного відділення Попаснянської центральної лікарні; з 08.07.1986 по 01.08.1986 на посаді виїзної медичної сестри станції швидкої медичної допомоги Попаснянської центральної районної лікарні (запис №3 трудової книжки), з 02.08.1986 по 01.04.1993 на посаді диспетчера-фельдшера швидкої меддопомоги Попаснянської центральної районної лікарні, з 02.04.1993 р. по 31.12.2012 р. на посаді виїзної медичної сестри відділення швидкої меддопомоги Попаснянської центральної районної лікарні; з 01.01.2013 р. по 30.06.2014 р. посаді виїзної медичної сестри Первомайської станції швидкої медичної допомоги (записи №10-11 трудової книжки), з 01.07.2014 р. по 13.10.2014 р. на посаді медичної сестри швидкої та невідкладної медичної допомоги Лисичанської комунальної лікувально профілактичної установи станції швидкої медичної допомоги, не було зараховано до стажу роботи, що дає право на виплату грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, оскільки відсутні довідки про періоди роботи в закладах та установах державної/комунальної форми власності на посадах, які дають право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та про періоди перебування у відпустці без збереження заробітної плати та інформації про відпустки по догляду за дитиною до 3 років, посилаючись при цьому на лист Міністерства соціальної політики України від 14.05.2014 за №613/039/97-14. 
Разом з тим, періоди роботи позивачки з 05.08.1983 по 31.10.2014 р. в закладах та установах державної/комунальної форми власності на посадах, які дають право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» - було зараховано до загального стажу роботи. При цьому підставою для винесення такого протиправного рішення відповідачем стало те, що у зв`язку з відсутністю інформації щодо перебування у зазначені періоди роботи у відпустках без збереження заробітної плати, можливих відволікання чи відсторонення від роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, неможливо визначити календарно наявний трудовий стаж для призначення грошової допомоги за вищезазначені періоди роботи. 
Відповідач 1 – Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань за кодом ЄДРПОУ 13486010, адреса зареєстрованого місцезнаходження: 84122, Донецька обл., м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3, організаційно-правова форма – орган державної влади.
Відповідач 1 проти задоволення адміністративного позову заперечує та зазначає, що Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплату затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1191 (далі – Порядок № 1191). Відповідно до цього Порядку до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, що передбачені переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 р. № 909 "Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років" (далі – Постанова № 909). Відповідно до пункту 4 Порядку страховий стаж, передбачений пунктами 2 і 3 цього Порядку, враховується в календарному обчисленні. При цьому допускається підсумування страхового стажу за період роботи, які дають право на призначення пенсії відповідно до пунктів “е”-”ж” статті 55 Закону України “Про пенсійне забезпечення”. До страхового стажу, який дає право на виплату грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, зараховується час перебування у відпустці без збереження заробітної плати тривалістю не більше 1 місяця в рік.
Згідно з п. 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. 
Відповідно до п. 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. 
Управління зазначає, що оскільки відсутні довідки про періоди роботи в закладах та установах державної /комунальної форми власності на посадах, які дають право на призначення пенсії за вислугу років та про періоди перебування у відпустці без збереження заробітної плати та інформація про відпустки по догляду за дитиною до 3 років.
З огляду на вищевикладене, відсутні підстави для зарахування періоду роботи з 05.08.1983 по 13.10.2014.
Відповідач 2 – Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області, зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань за кодом ЄДРПОУ 21782461, адреса зареєстрованого місцезнаходження: вул. Шевченка, 9, м. Сіверськодонецьк, Луганська область, 93404, організаційно-правова форма – орган державної влади.
Відповідач 2 проти задоволення адміністративного позову заперечує та зазначає, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Луганській області, оскільки має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 . 
01.10.2025 позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області з заявою № 4381 про призначення пенсії за віком. 
Дану заяву відпрацьовано спеціалістами Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області, Головного управління Пенсійного фонду в Чернігівській області та позивачу призначено пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058 з 25.09.2025.
21.10.2025 позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою №4822 про перерахунок пенсії “допризначення у зв`язку з наданими додатковими документами” виплати грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій. До заяви про перерахунок пенсії позивачем додані: паспорт, довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру, заява про виплату, відповідно до п. 7-1 розділу ХV Прикінцевих положень Закону №1058, довідка від 01.10.2025 № 97, видана Комунальним некомерційним підприємством “Луганський регіональний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф”, про період роботи з 14.10.2014 по 01.05.2024; довідка від 29.09.2025 № 09/3416, видана Комунальним некомерційним товариством “Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф” Дніпропетровської обласної ради”, про період роботи з 02.05.2022 по теперішній час. 
Заяву позивача від 21.10.2025 відпрацьовано спеціалістами Головних Управлінь Пенсійного фонду України в Донецькій та в Харківській областях. 
29.10.2025 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області позивачу рішенням № 122950002824 відмовлено у перерахунку пенсії. У рішенні вказано, що страховий стаж ОСОБА_1 склав 44 роки 10 місяців 1 день.
При обчисленні страхового стажу, який дає право на виплату грошової допомоги згідно з пунктом 7-1 розділу XV Закону 1058 необхідно керуватись листом Міністерства соціальної політики України від 14.05.2014 №613/039/97-14, надісланий на адреси головних управлінь листом Пенсійного фонду України від 22.05.2014 №13565/02-20, згідно з яким до страхового стажу, який визначає право на виплату грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, зараховуються час перебування у відпустках без збереження заробітної плати тривалістю не більше 1 місяця у рік. Враховуючи вищевикладене, для обчислення страхового стажу, який дає право на виплату грошової допомоги згідно з пунктом 7-1 розділу XV Закону № 1058, заявникам надаються документи, зокрема про періоди перебування у відпустках без збереження заробітної плати та у відпустках по догляду за дитиною. 
Періоди роботи з 05.08.1983 по 13.10.2014 неможливо зарахувати до стажу, який визначає право на виплату грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, оскільки відсутні довідки про періоди роботи в закладах та установах державної/комунальної форми власності на посадах, які дають право на призначення пенсії за вислугу років та про періоди перебування у відпустці без збереження заробітної плати та інформація про відпустки по догляду за дитиною до 3 років. Враховуючи вищевикладене, спеціальний стаж згідно довідок складає 10 років 10 місяців 11 днів, що недостатньо для призначення 10 пенсій.
Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області зазначає, що жодних заяв ОСОБА_1 не розглядало, рішень за наслідком розгляду заяв також не приймало, не порушувало жодних прав та інтересів позивача.
Дослідивши наявні в матеріалах адміністративної справи докази, суд встановив наступне.
Згідно рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про відмову в перерахунку пенсії від 29.10.2025 року № 122950002824, при обчисленні страхового стажу, який дає право на виплату грошової допомоги згідно з пунктом 7-1 розділу XV Закону 1058 необхідно керуватись листом Міністерства соціальної політики України від 14.05.2014 №613/039/97-14, надісланий на адреси головних управлінь листом Пенсійного фонду України від 22.05.2014 №13565/02-20, згідно з яким до страхового стажу, який визначає право на виплату грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, зараховуються час перебування у відпустках без збереження заробітної плати тривалістю не більше 1 місяця у рік. Враховуючи вищевикладене, для обчислення страхового стажу, який дає право на виплату грошової допомоги згідно з пунктом 7-1 розділу XV Закону № 1058, заявникам надаються документи, зокрема про періоди перебування у відпустках без збереження заробітної плати та у відпустках по догляду за дитиною. Періоди роботи з 05.08.1983 по 13.10.2014 неможливо зарахувати до стажу , який визначає право на виплату грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, оскільки відсутні довідки про періоди роботи в закладах та установах державної /комунальної форми власності на посадах, які дають право на призначення пенсії за вислугу років та про періоди перебування у відпустці без збереження заробітної плати та інформація про відпустки по догляду за дитиною до 3 років. Враховуючи вищевикладене, спеціальний стаж згідно довідок складає 10 років 10 місяців 11 днів, що недостатньо для призначення 10 пенсій.
Трудовий стаж позивача підтверджується записами трудової книжки НОМЕР_3 від 06.03.1983 року, згідно записів якої позивач:
- з 05.08.1983 року по 31.12.2012 року працювала в Попаснянській центральній районній лікарні медичною сестрою станції швидкої допомоги, медичною сестрою поліклінічного відділення, виїзною медичною сестрою станції швидкої медичної допомоги; диспетчером-фельдшером відділення швидкої медичної допомоги, виїзною медичною сестрою станції швидкої медичної допомоги першої, другої, вищої категорії, запис №№ 1-9 (29 років 4 місяців 26 днів);
- з 01.01.2013 року по 13.10.2014 року працювала посаді виїзної медичної сестри Первомайської станції швидкої медичної допомоги, запис №№ 10-11 (1 рік 9 місяців 12 днів);
Відтак, згідно записів трудової книжки загальна тривалість спеціального стажу позивача за професією «медична сестра», «фельдшер» становить 31 роки 4 місяців 8 днів.
Згідно Індивідуальних відомостей про застраховану особу (Форма ОК-5), за позивача у періоди з 01.01.1999 по червень 2014 включно обліковано за кодом обліку спецстажу ЗПЗ055Е2, всього 15 років 6 місяців.
Відповідно до п. 1 Додатку 3 до Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого Наказом Міністерства доходів і зборів України від 09.09.2013 № 454 (далі – Порядок №454): під кодом ЗПЗ055Е2 обліковується спеціальний стаж працівників охорони здоров`я за наявності спеціального стажу роботи за Переліком, що затверджується у порядку, який визначається постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року № 909 "Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років". 

Вирішуючи спірні правовідносини суд виходив з наступного.
Згідно ст. 3 Конституції України, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частин першої та другої статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Згідно преамбули Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (надалі – Закон № 1058-IV), цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій […].
Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону № 1058-IV, законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.
Частиною ст. 9 Закону № 1058-IV, відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються виплати: […] у тому числі, пенсія за віком; […].
Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.
Відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", право на пенсію за вислугу років мають: працівники охорони здоров`я після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.
Згідно п. 2-1 Розділу XV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", особам, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".
Відповідно до п. 7-1 Розділу XV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.
Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Кабінет Міністрів України постановою від 23 листопада 2011 року №1191 затвердив Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, який визначає умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 Розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Порядок № 1191).
Відповідно до пункту 2 Порядку № 1191, до страхового стажу, який визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е», пункту «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що передбачені Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року № 909, зокрема, вчителі.
Пунктом 5 вказаного Порядку визначено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 01 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону № 1058-IV та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статті 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.
Аналіз цих норм права дає підстави зробити висновок, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу роботи на визначених законодавством посадах, досягненням пенсійного віку, працюючи на цих роботах, а також неотриманням такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону № 1058 будь-якого іншого виду пенсії.
Зазначений підхід до застосування пункту 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV в аналогічних спорах неодноразово було висвітлено у постановах Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі №234/13835/17, від 20 лютого 2019 року у справі № 462/5636/16-а, від 19 березня 2019 року у справі № 466/5637/17, від 24 квітня 2019 року у справі № 450/3061/16-а., від 02 березня 2020 року у справі № 175/4084/16-а, від 22 лютого 2024 року у справі № 260/323/20.
Відтак, призначення пенсії вперше, досягнення пенсійного віку підтверджено матеріалами адміністративної справи.
Спірним питанням у справі є достатність у позивача спеціального стажу, який має становити 30 та більше років.
Згідно розділу 2 Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року № 909, право на пенсію за вислугу років мають лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад) закладів швидкої та невідкладної медичної допомоги.
Відповідачем 1 не враховано періоди роботи позивача з 05.08.1983 року по 31.12.2012 року та з 01.01.2013 року по 13.10.2014 року у зв`язку з відсутністю інформації про відпустки без збереження заробітної плати та відпустки по догляду за дитиною до досягнення 3-річного віку.
Також, відповідач 1, відмовляючи у призначенні одноразової грошової допомоги, з підстав відсутності інформації про перебування позивача у відпустці без збереження заробітної плати не врахував тієї обставини, що Порядком №1191 не передбачено виключення з періодів роботи періодів перебування у відпустці без збереження заробітної плати.
Відтак, навіть під час перебування у короткострокових відпустках без збереження заробітної плати позивач продовжував перебувати у трудових відносинах із роботодавцем, зазначені періоди, за їх наявності, мають бути включені до спеціального страхового стажу, тому правові підстави для виключення цих періодів із спеціального стажу відсутні.
Щодо відсутності відомостей про відпустку по догляду за дитиною суд зазначає наступне.
Згідно ст. 179 КЗпП України в редакції чинній станом на січень 1995 року, жінкам надаються відпустки по вагітності і родах тривалістю сімдесят календарних днів до родів і п`ятдесят шість (у разі ненормальних родів або народження двох чи більше дітей - сімдесят) календарних днів після родів, які обчислюються сумарно і надаються жінкам повністю незалежно від кількості днів, фактично використаних до родів, і, за їх бажанням, частково оплачувані відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею віку двох років з виплатою за ці періоди допомоги по державному соціальному страхуванню (відповідно до Закону N 871-12 від 20.03.91 частково оплачувані відпустки, передбачені цією статтею, з 1.01.92 надаються жінкам до досягнення дитиною віку трьох років).
Крім зазначених відпусток, жінці, за її заявою, надається додаткова відпустка без збереження заробітної плати по догляду за дитиною до досягнення нею віку трьох років. У разі, коли дитина потребує домашнього догляду, жінці надається відпустка без збереження заробітної плати тривалістю, визначеною у медичному висновку, але не більше, як до досягнення дитиною шестирічного віку.
Згідно ст. 181 КЗпП України, як у редакції чинній станом на січень 1995 року, так і у поточній редакції, відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати (частини третя та шоста статті 179 цього Кодексу) зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю.
Відтак, оскільки період перебування у відпустці по догляду за дитиною підлягає зарахуванню до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю, відсутність інформації про відпустку по догляду за дитиною не може бути підставою для неврахування спеціального стажу позивача та не створює правових наслідків.
Водночас, суд установив, що згідно записів трудової книжки спеціальний стаж позивача тільки за періоди з 05.08.1983 року по 31.12.2012 року та з 01.01.2013 року по 13.10.2014 року за професією «медична сестра», «фельдшер» становить 31 рік 4 місяці 8 днів, а відтак вона набула право на виплату спірної допомоги.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частин 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Системно дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про відсутність будь-яких слушних обґрунтувань позиції відповідача щодо правомірності оскаржуваного рішення.
Підсумовуючи аналіз правомірності рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах в контексті приписів ст. 2 КАС України, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення прийнято без урахування усіх обставин, що мали значення для прийняття рішення, без дотримання принципу пропорційності та дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване оскаржуване рішення, отже спірне рішення відповідача не є таким, що прийнято з врахуванням принципів добросовісності та розсудливості.
З огляду на означене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту свого порушеного шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача та призначити пенсію, суд зазначає наступне.
Верховний Суд у постанові від 23 грудня 2021 року у справі № 480/4737/19 та від 8 лютого 2022 року у справі № 160/6762/21 дійшов висновку, згідно якого ефективний спосіб захисту прав та інтересів особи в адміністративному суді має відповідати таким вимогам: забезпечувати максимально дієве поновлення порушених прав за існуючого законодавчого регулювання; бути адекватним фактичним обставинам справи; не суперечити суті позовних вимог, визначених особою, що звернулася до суду; узгоджуватися повною мірою з обов`язком суб`єкта владних повноважень діяти виключно у межах, порядку та способу, передбаченого законом.
В постанові від 22.09.2022 року у справі № 380/12913/21 Верховний Суд сформулював визначення «ефективного правосуддя» та зазначив, що комплексний аналіз приписів КАС України дає суду підстави для висновку, що ефективність судового захисту прав та інтересів особи в адміністративному судочинстві включає ефективність розгляду та вирішення справи, ефективність способу захисту, ефективність судового рішення та ефективність його виконання. Всі ці складові можна охопити єдиним терміном «ефективне правосуддя», що виступає еталоном для оцінки судової гілки влади та є запорукою довіри до неї з боку громадян, а також інших суб`єктів. Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Зазначені висновки також відповідають позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 18 жовтня 2018 року у справах №822/584/18, №806/1316/18, від 23 листопада 2018 року у справі №826/8844/16 та від 20 грудня 2018 року у справі №524/3878/16-а.
Водночас у постанові від 11 лютого 2020 року у справі № 0940/2394/18 Верховний Суд сформулював висновок, згідно якого у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єкт звернення дотримав усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення. 
Враховуючи те, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом та сприяти реальному відновленню порушеного права, а також те, що підчас розгляду адміністративного спору судом встановлено дотримання позивачем необхідних умов для призначення спірної допомоги, беручи до уваги приписи ст. 9 КАС України, суд дійшов висновку про задоволення адміністративного позову у повному обсязі.
Розподіляючи судові витрати зі сплати судового збору суд виходить з такого.
Згідно ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно квитанції № 6648-7814-3142-1370 від 11.11.2025 року позивачем за подання позову сплачено судовий збір у розмірі 968,96 грн.
Враховуючи викладене, суд стягує судовий збір у розмірі 968,96 грн з відповідача 1 за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача.
Керуючись Конституцією України, Законом № 1788-ХІІ, Законом № 1058-IV та Кодексом адміністративного судочинства України, суд –

УХВАЛИВ:

Задовольнити адміністративний позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації, згідно паспортних даних: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (ЄДРПОУ 13486010, адреса зареєстрованого місцезнаходження: 84122, Донецька обл., м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3), Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (ЄДРПОУ 21782461, адреса зареєстрованого місцезнаходження: вул. Шевченка, 9, м. Сіверськодонецьк, Луганська область, 93404), про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 29.10.2025 року №122950002824 щодо вимови у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій в зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу роботи, що дає право на призначення грошової допомоги.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати ОСОБА_1 до спеціального стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України “Про пенсійне забезпечення”, періоди роботи: з 05.08.1983 по 06.05.1985 на посаді медичної сестри станції швидкої допомоги Попаснянської центральної лікарні, з 07.05.1985 по 07.07.1986 на посаді медичної сестри поліклінічного відділення Попаснянської центральної лікарні, з 08.07.1986 по 01.08.1986 на посаді виїзної медичної сестри станції швидкої медичної допомоги Попаснянської центральної районної лікарні, з 02.08.1986 по 01.04.1993 на посаді диспетчера-фельдшера швидкої меддопомоги Попаснянської центральної районної лікарні, з 02.04.1993 р. по 31.12.2012 р. на посаді виїзної медичної сестри відділення швидкої медичної допомоги Попаснянської центральної районної лікарні, з 01.01.2013 р. по 30.06.2014 р. посаді виїзної медичної сестри Первомайської станції швидкої медичної допомоги, з 01.07.2014 р. по 13.10.2014 р. на посаді медичної сестри швидкої та невідкладної медичної допомоги Лисичанської комунальної лікувально-профілактичної установи станції швидкої медичної допомоги.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити і виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу в розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії за віком відповідно до пункту 7-1 розділу ХV Прикінцеві положення Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". 
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 968 (Дев`ятсот шістдесят вісім) грн 96 коп. 
Повний текст рішення складено та підписано 25 травня 2026 року.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 

Суддя О.М. Кониченко