Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

Справа № 173/976/26
Номер провадження2/173/1306/2026

Р І Ш Е Н Н Я
іменем України

25 травня 2026 року м. Верхньодніпровськ

Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого - судді Челюбєєва Є.В., за участі секретаря Салтикової С.І., розглянув у відкритому судовому засіданні, в залі суду, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: КП «Верхньодніпровське БТІ», про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:
Позивачі звернувся до суду із зазначеним позовом.
В обґрунтування позовних вимог позивачі посилалися на те, що вона є власниками квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Вони закінчили самочинну реконструкцію квартири у житловий будинок садибного типу літ.А1 та будівництво прибудови літ. а2. 24.10.2024 звернулись до бюро технічної інвентаризації для виготовлення технічного паспорту на об`єкт. Після закінчення реконструкції буде затверджена адреса: АДРЕСА_2 .
Після закінчення реконструкції та будування вони мають на меті отримати документи про право власності на самочинно реконструйований житловий будинок А-1 та самочинно збудовану прибудову а2. Але у БТІ їй повідомили, що отримати право власності на нерухоме майно можливо лише після введення його експлуатацію, отримання право власності та реєстрації речового права. Ввести об`єкт нерухомості в експлуатацію позивач не має можливості, так як до Порядку введення об`єктів в експлуатацію необхідно отримати рішення суду.
Провадження у справі відкрито 15.04.2026.
Позивачі у судове засідання не з`явилися, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали.
Відповідачі у судове засідання не з`явилися, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги визнали.
Представник третьої особи КП «Верхньодніпровське БТІ» у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності.
Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Дослідив матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги необхідно задовольнити з наступних підстав.
Судом встановлено, що на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 27.06.1995 ОСОБА_5 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві сумісної власності належала квартира АДРЕСА_3 .
Вище зазначена квартира АДРЕСА_4 входить до складу одноповерхового житлового будинку (до складу якого входить дві квартири).
Згідно Витягів з Державного реєстру речових прав № 457199047 від 18.12.2025 та № 457198092 від 18.12.2025 по 1/3 частині вказаного домоволодіння зареєстровано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
ОСОБА_1 24.01.2025 видано свідоцтва про право на спадщину за законом № 92 на 1/6 частини квартири АДРЕСА_3 , після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , що також підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 79805944 від 24.01.2025 (Витяг № 409457675 від 24.01.2025). 
Також ОСОБА_1 24.01.2025 видано свідоцтва про право на спадщину за законом № 93 на частку земельної ділянку з кадастровим номером 1221010300:03:001:0020 за вказаною вище адресою, після смерті ОСОБА_5 , що також підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 79805978 від 24.01.2025, та Витягом з Державного реєстру речових прав № 409460361 від 24.01.2025. 
Крім того, ОСОБА_1 24.01.2025 видано свідоцтва про право на спадщину за законом № 94 на частку земельної ділянку з кадастровим номером 1221010300:03:001:0021 за вказаною вище адресою, після смерті ОСОБА_5 , що також підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 79806010 від 24.01.2025, та Витягом з Державного реєстру речових прав № 409462779 від 24.01.2025. 
Аналогічно, ОСОБА_2 24.01.2025 видано свідоцтва про право на спадщину за законом № 95 на 1/6 частини квартири АДРЕСА_3 , після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , що також підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 79806631 від 24.01.2025 (Витяг № 409458282 від 24.01.2025). 
Також ОСОБА_2 24.01.2025 видано свідоцтва про право на спадщину за законом № 96 на частку земельної ділянку з кадастровим номером 1221010300:03:001:0020 за вказаною вище адресою, після смерті ОСОБА_5 , що також підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 79806604 від 24.01.2025, та Витягом з Державного реєстру речових прав № 409460813 від 24.01.2025. 
Крім того, ОСОБА_2 24.01.2025 видано свідоцтва про право на спадщину за законом № 97 на частку земельної ділянку з кадастровим номером 1221010300:03:001:0021 за вказаною вище адресою, після смерті ОСОБА_5 , що також підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 79806581 від 24.01.2025, та Витягом з Державного реєстру речових прав № 409463133 від 24.01.2025. 
Позивачі завершили самочинну реконструкцію квартири у житловий будинок садибного типу та здійснили будівництво прибудови літ. а2.
27.02.2025 року на замовлення позивачів бюро технічної інвентаризації виготовлено технічний паспорт на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами.
Згідно з Витягом з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічне обстеження Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, реєстраційний номер ТО01:9006-2000-2931-6631 від 15.12.2025 року, висновок технічного обстеження є позитивним, встановлено можливість надійної та безпечної експлуатації об`єкта.
Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно № 83067432 від 29.01.2026 року позивачам відмовлено у проведенні реєстраційних дій.
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Згідно зі статей 321, 328 Цивільного кодексу України право власності є непорушним, вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ч.1 ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з вимогами ч. 1, 2, 6 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону, держава не втрачається у здійснення власником права власності.
Статтею 383 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, було встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.
Частиною першою статті 376 ЦК України передбачено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
Згідно з «Тимчасовим положенням про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно», затвердженого наказом Мінюсту України № 7/5 від 07.02.2002 визначено, що одним із документів, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності на нерухоме майно, є рішення суду про визнання права власності.
Відповідно до п. 10 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 461 від 13.04.2011 зазначено, що у разі коли на самочинно збудоване нерухоме майно визнано право власності за рішенням суду, воно приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком.
Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об`єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об`єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку.
Згідно частини третьої статті 376 Цивільного кодексу України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у вставленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.
Відповідно до частини п`ятої статті 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.
Згідно роз`яснень, що містяться в абзаці 4 пункту 9 та в пункті 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 3 «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)», у справах, пов`язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього. Разом із цим, власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно, а тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. Якщо позивач не звертався до компетентного державного органу із заявою про прийняття об`єкта до експлуатації, суд вирішує спір по суті з урахуванням наведених обставин та вимог закону.
Верховний Суд у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 910/2939/19 виклав правову позицію про те, що зміст приписів статті 376 ЦК України підтверджує неможливість застосування інших, ніж ті, що встановлені цією статтею, способів легітимізації (узаконення) самочинного будівництва та набуття права власності на такі об`єкти. Реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, яка його здійснила, не змінює правовий режим такого будівництва як самочинного».
При цьому, у постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у № 61-33701св18 зроблено висновок про те, що суд має повноваження визнавати право власності на об`єкт самочинного будівництва виключно у двох випадках: право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно; на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб.
Оскільки судом встановлено, що позивачі здійснили реконструкцію (переобладнання) квартири, внаслідок чого утворився новий об`єкт нерухомого майна — житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, який є придатним до надійної та безпечної експлуатації, а істотних порушень будівельних норм і правил судом не встановлено, при цьому позивачі позбавлені можливості зареєструвати право власності на вказаний об`єкт у позасудовому порядку, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання за позивачами права власності на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню.
Керуючись ст. 12, 13, 81, 89, 259, 263, 265, 268 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_6 , РНОКПП невідомо), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_6 , РНОКПП невідомо), третя особа: КП «Верхньодніпровське БТІ» (51600, Дніпропетровська область, Кам`янський район, м. Верхньодніпровськ, вул. Театральна, 16, ЄДРПОУ 44739553), про визнання права власності - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності на самочинно реконструйовану квартиру у житловий будинок літ.А1, площею - 51,7 кв.м. з прибудовою літ. а2, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дати складання повного його тексту, у порядку, передбаченому підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції від 03.10.2017 року.

Суддя: Є.В. Челюбєєв