ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2026 року 	Луцьк	Справа № 140/1665/26 	

Волинський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого – судді Смокович В.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Департамент соціального забезпечення Міністерства оборони України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, 

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача, адвокат Кірносов Олексій Олександрович, в інтересах ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Міністерства оборони України (далі – МО України, відповідач), третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Департамент соціального забезпечення Міністерства оборони України (далі – Департамент, третя особа) про визнання протиправним та скасування рішення МО України, оформленого протоколом засідання комісії МО України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 15.01.2026 № 4/в про відмову у призначенні ОСОБА_1 , матері померлого внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, солдата ОСОБА_2 , одноразової грошової допомоги відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»; зобов`язати МО України призначити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, як члену сім`ї померлого внаслідок захворювання та причини смерті, пов`язаних із захистом Батьківщини, солдата ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» та Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що ОСОБА_1 , є матір`ю військовослужбовця ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Солдат ОСОБА_2 був призваний на військову службу за мобілізацією 17.01.2023 та відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 170 від 11.06.2023 військовослужбовець вибув в район безпосередньої участі у бойових діях та забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій області. За час проходження військової служби, ОСОБА_2 брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в населених пунктах Донецької області в періоди з 11.06.2023 по 28.06.2023.
На адресу позивача 02.07.2023 було направлено сповіщення сім`ї № 2095 в якому зазначено, що солдат ОСОБА_2 загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 біля села Кліщіївка Бахмутського району Донецької області під час ворожого танкового обстрілу, гідно виконуючи свій військовий обов`язок. Залишився вірним присязі, беручи участь в обороні держави та стримування збройної агресії російської федерації.
Згідно Витягу з протоколу засідання штатної 16 Регіональної військово лікарської комісії від 11.04.2024 № 577, захворювання солдата ОСОБА_2 , 1982 року народження: «Гостра недостатність кровообігу. Гостра форма ішемічної хвороби серця», яке згідно військово-облікових документів, витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройові частині) від 23.07.2023 року № 213, сповіщення № 14 від 30.06.2023 військової частини НОМЕР_1 , довідки про безпосередню участь особи у бойових діях № 7444 від 30.07.2023 військової частини НОМЕР_1 , повідомлення начальника КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» № 3956 від 27.11.2023, лікарського свідоцтва про смерть № 4818 від 27.07.2023 та свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 06.07.2023 послужило причиною смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 , - захворювання, яке призвело до смерті, та причина смерті, так, пов`язані із захистом Батьківщини.
Позивач ОСОБА_1 в листопаді 2025 року звернулась до комісії МО України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум щодо призначення їй, як матері померлого військовослужбовця одноразової грошової допомоги, яка передбачену пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (15000000,00 грн). 
Витягом з протоколу засідання комісії МО України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 15.01.2026 № 4/В, розглянувши документи подані документи, комісія дійшла висновку про відмову в призначені ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, у зв`язку з тим, що причиною смерті її сина, солдата ОСОБА_2 є захворювання, і відповідно пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168, виплата одноразової грошової допомоги здійснюється сім`ям загиблих осіб, зазначених в пункті 1 цієї постанови, а також сім`ям осіб, які померли внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва). 
Зазначено, що члени сім`ї померлого солдата ОСОБА_2 мають право звернутись за отриманням одноразової грошової допомоги, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975.
Враховуючи причини настання смерті солдата ОСОБА_2 та з огляду на правове регулювання питання отримання одноразової грошової допомоги членами сімей загиблих військовослужбовців після 24.02.2022 уважає, що у позивача наявні підстав для отримання членами сім`ї загиблого військовослужбовця одноразової грошової допомоги у розмірі, визначеному постановою Кабінету Міністрів України №168 в розмірі 15000000 гривень, а не у розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому настала загибель (смерть), визначеному у Порядку № 975, відтак просить адміністративний позов задовольнити (арк. спр. 1-8).
Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 16.02.2026 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, її розгляд визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) (арк. спр. 39).
В поданому до суду відзиві на позовну заяву від 02.03.2026 представник відповідача позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що на відміну від Закону № 2011-ХІІ та Порядку № 975, Постанова № 168 містить звужений перелік підстав для виплати допомоги у збільшеному розмірі, оскільки розмір допомоги у сумі 15 000 000 грн передбачений лише на період дії воєнного стану та у чітко визначених випадках. 
Такий розмір допомоги передбачений лише на період дії воєнного стану та покликаний підвищити рівень соціального захисту сімей саме загиблих та померлих внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва) військовослужбовців.
Однак із долучених документів, відсутні будь-які відомості про отримання ОСОБА_2 за період проходження служби поранень (контузії, травми, каліцтва), від яких могла настати його смерть. Натомість згідно лікарського свідоцтва про смерть від 01.07.2023 № 4818 причиною смерті ОСОБА_2 послужили: a) гостра недостатність кровообігу; б) інші форми гострої ішемічної хвороби серця.
Враховуючи те, що ОСОБА_2 мав поранень (контузій, травм, каліцтв), помер природною смертю внаслідок захворювання, відповідно останній не належить до категорії загиблих та померлих внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва) військовослужбовців, що давало б позивачу право на отримання допомоги у збільшеному розмірі відповідно до пункту 2 Постанови №168.
Також уважає, що зобов`язання МО України призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства (арк. спр. 44-47).
Третя особа, Департамент, не скористався правом подачі своїх пояснень щодо предмету спору.
Інших заяв по суті справи, передбачених КАС України до суду не надходило.
Суд, перевіривши доводи сторін у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, встановив такі обставини.
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 (арк. спр. 32).
Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01.03.2023 №58 солдат ОСОБА_2 з 01.03.2023 справи на посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою (арк. спр. 18).
Як видно з довідки військової частини НОМЕР_1 від 27.01.2025 №687, солдат ОСОБА_2 брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції в період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі та стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій і Луганській областях, забезпечення їх здійснення, перебуваючи в районах і в період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки та населення та інтересів держави у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України у період з 11.06.2023 по 28.06.2023 (зворот арк. спр. 26).
Витягом із журналу бойових дій військової частини НОМЕР_1 підтверджено, що 29.06.2023 в ході штурмових дій позицій противника та закріпленні на новому рубежі два військовослужбовця отримали поранення і один військовослужбовець загинув, а саме: старший стрілець – оператор 3 Мвід 2 МВ 9 МР 3 МБ – солдат ОСОБА_2 . Діагноз: поранення несумісне з життям (арк. спр. 16).
Лікарським свідоцтвом про смерть від 01.07.2023 №4818 визначено, що ОСОБА_2 помер у зоні бойових дій внаслідок захворювання (арк. спр. 28).
На адресу позивача 02.07.2023 направлено сповіщення сім`ї №2095, відповідно до якого, солдат ОСОБА_2 загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 біля села Кліщіївка Бахмутського району Донецької області під час ворожого танкового обстрілу, гідно виконуючи свій військовий обов`язок. Залишився вірним присязі беручи участь в обороні держави та стримуванні збройної агресії російської федерації (арк. спр. 35).
Відповідно до витягу з протоколу засідання штатної 16 Регіональної військово-лікарської комісії №577 від 11.04.2024, захворювання солдата захворювання солдата ОСОБА_2 , 1982 року народження: «Гостра недостатність кровообігу. Гостра форма ішемічної хвороби серця», яке згідно військово-облікових документів, витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройові частині) від 23.07.2023 року № 213, сповіщення № 14 від 30.06.2023 військової частини НОМЕР_1 , довідки про безпосередню участь особи у бойових діях № 7444 від 30.07.2023 військової частини НОМЕР_1 , повідомлення начальника КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» № 3956 від 27.11.2023, лікарського свідоцтва про смерть № 4818 від 27.07.2023 та свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 06.07.2023 послужило причиною смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , - захворювання, яке призвело до смерті, та причина смерті, так, пов`язані із захистом Батьківщини (арк. спр. 11).
Центральною військово-лікарською комісією Збройних Сил України протоколом від 12.08.2024 №5992 вказаний висновок 16 Регіональної військово-лікарської комісії №577 від 11.04.2024 залишено без змін (арк. спр. 23).
ОСОБА_1 звернулась до МО України із заявою про призначення їй одноразової грошової допомоги відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під ас дії воєнного стану».
Витягом з протоколу засідання комісії МО України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 15.01.2026 №4/в відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги позивачу, оскільки Постанова №168 передбачає виплату одноразової грошової допомоги у рази загибелі, або у разі смерті внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), що сталися у період дії воєнного стану та під час захисту Батьківщини, участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оброни, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення, тоді як смерть солдата ОСОБА_2 , згідно наданих документів, настала в результаті захворювання.
Також повідомлено, що члени сім`ї померлого солдата ОСОБА_2 мають право звернутись за отриманням одноразової грошової допомоги, передбаченої Постановою №975 (арк. спр. 14-15).
Уважаючи таке рішення Комісії МО України протиправними, позивач звернулася із даним позовом до суду.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Статтею 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Відповідно до частини першої статті 4 Закону України від 06.12.1991 № 1932-XII «Про оборону України» (далі - Закон № 1932-ХІІ) у разі збройної агресії проти України або загрози нападу на Україну Президент України приймає рішення про загальну або часткову мобілізацію, введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях, застосування Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, подає його Верховній Раді України на схвалення чи затвердження, а також вносить до Верховної Ради України подання про оголошення стану війни.
Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України. 
Дія воєнного стану в Україні неодноразово продовжувалася та діє на момент розгляду цієї справи.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби регламентовано Законом України від 25.03.1992 № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-ХІІ).
Відповідно до статті 41 Закону № 2232-ХІІ виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Частиною першою статті 16 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII) встановлено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Згідно з підпунктом 1, 2 пункту 2 статті 16 Закону № 2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби;
смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних з проходженням військової служби.
Отже подія смерті військовослужбовця під час виконання обов`язків військової служби і подія смерті військовослужбовця під час проходження військової служби є визначеними законом підставами для призначення допомоги.
Перелік осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги визначено у статті 16-1 Закону № 2011-XII.
За приписами вказаної норми у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого).
Підпунктом «а» пункту 1 статті 16-2 Закону № 2011-XII передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі:
750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпункті 1 пункту 2 статті 16 цього Закону;
500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпунктах 2-3 пункту 2 статті 16 цього Закону.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що вказана одноразова грошова допомога за своєю правовою природою є гарантованою державою соціальною допомогою, яка виплачується, зокрема, членам сім`ї військовослужбовця у разі, якщо смерть настала під час виконання військовослужбовцем обов`язків військової служби.
Як встановлено судом та видно з матеріалів справи, ОСОБА_2 проходив службу у Збройних Силах України, а саме у військовій частині НОМЕР_1 .
Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 30.06.2023 №346 встановлено, що відповідно до рапорту тимчасово виконуючого обов`язки командира НОМЕР_4 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , капітана ОСОБА_3 від 29.06.2023 №6331 стало відомо, що солдат ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , старший стрілець – оператор 3 механізованого відділення 2 механізованого взводу 9 механізованої роти НОМЕР_4 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , під час виконання бойового завдання у зв`язку з виконанням конституційного обов`язку щодо оборони України, захисту її суверенітету, територіально цілісності і недоторканості, на підставі бойового розпорядження тимчасово виконуючого обов`язки командира НОМЕР_4 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 від 27.06.2023 №114, в районі населеного пункту Кліщіївка, Донецької області, ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер під час ворожого мінометного обстрілу зі сторони противника. 
Силами та засобами особового складу відповідального за евакуацію, тіло солдата ОСОБА_2 було вивезено до пункту евакуації.
Дана подія підтверджується поясненнями головного сержанта 1 механізованого взводу 9 механізованої роти НОМЕР_4 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , молодшого сержанта ОСОБА_4 та поясненнями заступника командира бойової машини – навідника оператора 3 механізованого відділу 2 механізованого взводу 9 механізованої роти НОМЕР_4 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , солдата ОСОБА_5 .
Пунктом 1 вказаного наказу визначено, що оскільки смерть солдата ОСОБА_2 настала ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час ворожого мінометного обстрілу зі сторони противника, розслідування по даному факту не призначати і не проводити (арк. спр. 13).
Довідкою-доповіддю за фактом загибелі військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 військовослужбовцем за призовом по мобілізації солдата ОСОБА_2 від 03.07.2023 №03/311 визначено, що 03.07.2023 від тимчасово виконуючого обов`язки командира НОМЕР_4 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_3 стало відомо про те, що відповідно до бойового розпорядження командира 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 від 27.06.2023 №114 солдат ОСОБА_2 , старший стрілець-оператор 3 механізованого відділення 2 механізованого взводу 9 механізованої роти НОМЕР_4 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , був направлений для виконання бойового завдання поблизу населеного пункту Часів Яр, Бахмутського району, Донецької області.
Поблизу населеного пункту Часів Яр, Бахмутського району, Донецької області, ІНФОРМАЦІЯ_1 , близько 18:45 години, під час виконання бойового завдання, щодо захисту Батьківщини внаслідок мінометного обстрілу загинув солдат ОСОБА_2 .
Виконуючи бойове завдання вищевказаний військовослужбовець перебував у засобах індивідуального захисту. Зброя закріплена за вищевказаним військовослужбовцем знаходиться в тимчасовому розташуванні підрозділу 9 механізованої ропі НОМЕР_4 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , Ознак вживання вищевказаним військовослужбовцем наркотичних або алкогольних речовин виявлено не було.
За попередньою інформацією яка була отримана від начальника медичної служби військової частини НОМЕР_1 майора медичної служби ОСОБА_6 загибель солдата ОСОБА_2 відбулась орієнтовно внаслідок мінно-вибухової травми. Більш детальнішою інформацією про причину настання загибелі (смерті) командування військової частини НОМЕР_1 володітиме після отримання результатів розтину тіла моргу АДРЕСА_1 (арк. спр. 24-25).
Лікарським свідоцтвом про смерть від 01.07.2023 №4818 визначено, що ОСОБА_2 помер у зоні бойових дій внаслідок захворювання (арк. спр. 28).
Відповідно до витягу з протоколу засідання штатної 16 Регіональної військово-лікарської комісії №577 від 11.04.2024, захворювання солдата захворювання солдата ОСОБА_2 , 1982 року народження: «Гостра недостатність кровообігу. Гостра форма ішемічної хвороби серця», яке згідно військово-облікових документів, витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройові частині) від 23.07.2023 року № 213, сповіщення № 14 від 30.06.2023 військової частини НОМЕР_1 , довідки про безпосередню участь особи у бойових діях № 7444 від 30.07.2023 військової частини НОМЕР_1 , повідомлення начальника КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» № 3956 від 27.11.2023, лікарського свідоцтва про смерть № 4818 від 27.07.2023 та свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 06.07.2023 послужило причиною смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , - захворювання, яке призвело до смерті, та причина смерті, так, пов`язані із захистом Батьківщини (арк. спр. 11).
Центральною військово-лікарською комісією Збройних Сил України протоколом від 12.08.2024 №5992 вказаний висновок 16 Регіональної військово-лікарської комісії №577 від 11.04.2024 залишено без змін (арк. спр. 23).
Так, пунктом 3 статті 16-2 Закону № 2011-XII передбачено, що розмір одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця в період дії воєнного стану визначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 1, 6 статті 16-3 Закону №2011-XII одноразова грошова допомога у випадках, передбачених підпунктами 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її призначення та отримання, за їх особистою заявою чи заявою їх законних представників. У разі відмови якоїсь з осіб, зазначених у статті 16-1 цього Закону, від призначення та отримання одноразової грошової допомоги, або якщо одна із зазначених осіб у строк, встановлений пунктом 8 цієї статті, не реалізувала своє право на призначення та отримання такої допомоги, її частка розподіляється між іншими особами, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги. Особам, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, її виплата здійснюється незалежно від реалізації права на призначення та отримання такої допомоги будь-якою з осіб, зазначених у статті 16-1 цього Закону.
Одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві резервістами.
Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України (пункт 9 статті 16-3 Закону № 2011).
Як зазначалось судом вище, приписами підпунктів 1-3 пункту 4 Порядку № 975 визначено, що одноразова грошова допомога призначається у разі:
1) загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби;
2) смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних із проходженням військової служби;
3) загибелі (смерті) військовозобов`язаного або резервіста, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, що настала під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві.
Відповідно до положень пункту 11 Порядку № 975 одноразова грошова допомога у зв`язку із загибеллю (смертю) призначається і виплачується:
у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного, резервіста або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби у випадках, передбачених підпунктом 1 пункту 4 цього Порядку, - у розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому настала загибель (смерть);
у разі смерті військовослужбовця або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби у випадку, передбаченому підпунктом 2 пункту 4 цього Порядку, - у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому настала смерть;
у разі загибелі (смерті) військовозобов`язаного або резервіста, призваного на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, у випадку, передбаченому підпунктом 3 пункту 4 цього Порядку, - у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому настала загибель (смерть).
Відповідно до пункту 12 Порядку № 975, одноразова грошова допомога у випадках, передбачених підпунктами 1-3 пункту 4 цього Порядку, за відсутності особистого розпорядження призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її призначення та отримання, за їх особистою заявою або заявою їх законних представників.
За результатами розгляду заяви та поданих документів, комісією МО України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум відмовлено у призначенні позивачам одноразової грошової допомоги, оскільки Постанова №168 передбачає виплату одноразової грошової допомоги у рази загибелі, або у разі смерті внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), що сталися у період дії воєнного стану та під час захисту Батьківщини, участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оброни, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення, тоді як смерть солдата ОСОБА_2 , згідно наданих документів, настала в результаті захворювання.
Також повідомлено, що члени сім`ї померлого солдата ОСОБА_2 мають право звернутись за отриманням одноразової грошової допомоги, передбаченої Постановою №975 (арк. спр. 14-15).
На переконання сторони позивача, у ОСОБА_1 наявні всі підстави для виплати їй, як матері померлого, одноразової грошової допомоги відповідно до пункту 2 Постанови №168.
Так, суд зауважує, що на виконання Указів Президента України від 24.02.2022 № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію», Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова № 168, у редакції, чинній на час виникнення спору).
Пунктом 2 Постанови № 168 встановлено, що особам, які мають право на виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі осіб, зазначених у пунктах 1-1-2 цієї постанови, а також їх смерті внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), отриманого у період воєнного стану під час захисту Батьківщини, участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, не пізніше ніж через один рік після поранення (контузії, травми, каліцтва), виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 млн. гривень.
Розмір одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця в період воєнного стану під час виконання ним обов`язків військової служби не може становити менше 15 млн. гривень.
Щодо доводів відповідача про те, що причиною смерті ОСОБА_2 стало не поранення, а захворювання, що зафіксовано у відповідному витягу з протоколу засідання ВЛК, а тому, на думку МО України, відсутні підстави для призначення одноразової грошової допомоги, передбаченої пунктом 2 Постанови №168, то суд не приймає такі до уваги, оскільки нормами чинного законодавства чітко визначено, що захворювання, пов`язане із захистом Батьківщини є належною підставою для виплати допомоги, а тому відсутність поранення не є підставою для відмови у виплаті, якщо є встановлений причинний зв`язок між захворюванням і проходженням служби в умовах збройного конфлікту. Крім того, ключове значення має висновок військово-лікарської комісії, яка у протоколі зазначила: «гостра недостатність крообігу. Гостра форма ішемічної хвороби серця», який свідчить про наявність прямого причинного зв`язку між обставинами служби та настанням смерті.
Суд зазначає, що смерть ОСОБА_2 настала внаслідок захворювання, прямо пов`язаного із захистом Батьківщини, що встановлено ВЛК та ЦВЛК, підтверджено довідкою про участь у бойових діях та узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, зокрема, але не виключно у постановах Верховного Суду від 17.07.2024 у справі №600/548/23-а, від 22.08.2024 у справі 380/9868/23.
У відзиві відповідач посилається, що його позицію в повній мірі підтверджують висновки суду викладені у постановах Верховного Суду у справах від 18.11.2024 №240/1743/24, від 29.03.2024 №440/3321/23, від 21.08.2024 №160/20229/22 та від 17.03.2025 у справі №280/2749/24.
У постанові Верховного Суду від 18.11.2024 у справі №240/1743/24 вирішувалося питання щодо призначення одноразової грошової допомоги матері, як члену сім`ї загиблого старшого солдата її сина в належній їй частині в розмірі 7 500 000,00 грн від 15 000 000,00 грн, однак, причина смерті солдата не пов`язана з виконанням обов`язків військової служби чи захистом Батьківщини, так, згідно з наказом командира Військової частини (по стройовій частині) від 22.11.2022 №314, старший солдат, вважається таким, що помер, причина смерті: поліарганна недостатність, перитоніт, гострий панкреатит, смерть не пов`язана з виконанням обов`язків військової служби.
У постанові Верховного Суду від 21.08.2022 у справі №160/20229/22 висловлено правовий висновок щодо здійснення перерахунку матері і батьку одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 у зв`язку із загибеллю їх сина. При цьому, смерть військового настала в період проходження військової служби і пов`язана з виконанням обов`язків військової служби: під час несення служби на стаціонарному блокпості на пересічні вул. Бобринецький шлях та Кільцевої дороги при виїзді з міста Кропивницький в напрямку міста Миколаїв, що засвідчено також актом № 72/22 про нещасний випадок (у тому числі поранення), затвердженим начальником Центрального територіального управління Національної гвардії України 18.07.2022. Згідно з висновком указаного акта: нещасний випадок з старшим солдатом військової служби за контрактом стався в період проходження військової служби при виконанні службових обов`язків. Разом з тим, причина смерті пов`язана саме з нещасним випадком, а не з захистом Батьківщини.
У постанові Верховного Суду від 29.03.2024 у справі №440/3321/23 вирішувалося питання щодо призначення одноразової грошової допомоги сім`ї загиблого поліцейського, однак в рамках такої справи судами не встановлено/досліджено, чи загибель, яка сталася у місті Полтава, відповідає обставинам, що вказують на виникнення права у членів сім`ї загиблого поліцейського на одноразову грошову допомогу, у розмірі встановленому пунктом 2 Постанови № 168, а саме: чи настала смерть поліцейського під час захисту Батьківщини, безпосередньої його участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії (відповідність функціональній ознаці); чи перебував він на момент смерті безпосередньо в районах здійснення вказаних заходів (відповідність територіальній ознаці); чи настала смерть поліцейського у період здійснення зазначених заходів (відповідність часовій ознаці), як того вимагають у своїй сукупності положення Постанови № 168 та Порядку № 376. Крім того, постановою Верховного Суду від 29.03.2024 у справі №440/3321/23 справу було направлено на продовження розгляду, в результаті чого 10.01.2025 Полтавським окружним адміністративним судом винесено рішення про задоволення позовних вимог про призначення одноразової грошової допомоги, яке постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 09.05.2025 залишено без змін. Надалі, постановою Верховного Суду від 17.09.2025 у справі №440/3321/23 рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 10.01.2025 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 09.05.2025 у справі №440/3321/23 скасовано, ухвалено нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позовних. Зазначено, що не встановлено віднесення міста до районів бойових дій станом на час смерті позивача. Зазначене є відмінним від обставин загибелі солдата ОСОБА_2 .
У постанові Верховного Суду від 17.03.2025 у справі №280/2749/24 ключовим моментом було те, що відсутні будь-які відомості про отримання особою за період проходження служби поранень (контузії, травми, каліцтва), від яких могла настати його смерть. Регіональною військово-лікарською комісією встановлено, що причиною смерті стало не поранення, а захворювання «Гостра недостатність кровообігу. Токсична кардіоміопатія» та тим, що від районного ТЦК та СП необхідні документи до Міністерства оборони України не надходили, через що питання призначення та виплати позивачам одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відповідачем у встановленому законом порядку не вирішувалося, вимоги до Міноборони є передчасними. В даному ж випадку розгляд заяви ОСОБА_1 здійснено саме у зв`язку із надходженням заяви про призначення їй одноразової грошової допомоги відповідно до пункту 2 Постанови №168.
Враховуючи наведене, вказані позиції Верховного Суду, не є релевантними до спірних правовідносин та не підлягає застосуванню у даній справі.
Здійснюючи розгляд даної справи та надаючи оцінку наявним письмовим доказав у їхній сукупності суд уважає за необхідне звернути особливу увагу, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 30.06.2023 №346 та Довідкою-доповіддю від 03.07.2023 №03/311 прямо пов`язаний факт смерті (загибелі) військовослужбовця із виконанням бойового завдання у зв`язку з виконанням конституційного обов`язку щодо оборони України, захисту її суверенітету, територіально цілісності і недоторканості, на підставі бойового розпорядження тимчасово виконуючого обов`язки командира 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 від 27.06.2023 №114, що додатково свідчить про наявність підстав у ОСОБА_1 для отримання одноразової грошової допомоги відповідно до пункту 2 Постанови №168. 
Отже, під час судового розгляду справи відповідач, як суб`єкти владних повноважень, не надав належних, достатніх та достовірних доказів, які б свідчили про правомірність прийнятого рішення, а тому таке рішення є протиправним та підлягає скасуванню.
Така позиція узгоджується із постановами Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30.12.2025 у справі №460/7051/25 та від 02.12.2025 у справі №380/7725/25.
Відповідно до частин першої та другої статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Згідно з положеннями статті 9 Конституції України та статтями 17, частиною п`ятою статті 19 Закону України від 23.02.2006 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.
Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України» (рішення від 08.11.2005) в межах свободи дій держави визначати які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними.
Європейський суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовнійший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява 33202/96, п. 120, ECHR 2000, «Онер`їлдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryэldэz v. Turkey [GC]), заява 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Також, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява 55555/08, п. 74, від 20.05.2010, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява 36900/03, п. 37, від 25.11.2008) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.
У рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.
При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.
За обставин встановлених під час розгляду даної справи суд приходить до переконання, належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 та додані до неї документи про призначення та виплату одноразової грошової допомоги відповідно до пункту 2 Постанови №168, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Вказаний правовий висновок в частині обрання належного способу захисту порушеного права узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 31.01.2024 по справі № 480/4122/22.
Решта доводів та заперечень висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно з рішенням Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (параграф 58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку № 11(2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.
Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.
Судом встановлено, що при зверненні до суду позивач згідно із квитанцією про сплату судового збору від 09.02.2026 №9088-8680-9920-4781 сплатила судовий збір в розмірі 1 331,20 грн (арк. спр. 9), тоді як сплаті підлягав судовий збір в сумі 1 064,96 грн (1331,20 грн х 0,8 = 1 064,96 грн, оскільки позов було подано до суду в електронній формі через систему «Електронний суд», що передбачає застосування коефіцієнту для пониження відповідного розміру ставки судового збору).
Питання про повернення судового збору, надміру сплаченого за подання даного адміністративного у розмірі 266,24 грн, може бути вирішено за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду відповідно до статті 7 Закону України «Про судовий збір».
Згідно із частиною першою та третьою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить із того, що часткове задоволення позовних вимог зумовлене обрання судом ефективного способу захисту порушених прав, свобод та інтересів позивача протиправним рішенням відповідача.
Таким чином, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати на сплату судового збору в сумі 1 064,96 грн (одна тисяча шістдесят чотири гривні 96 копійок).
Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ) до Міністерства оборони України (03168, місто Київ, проспект Повітряних Сил, будинок 6, ідентифікаційний код юридичної особи 00034022), третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Департамент соціального забезпечення Міністерства оборони України (03168, місто Київ, проспект Повітряних Сил, будинок 6, ідентифікаційний код юридичної особи 26632298), про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформлене протоколом від 15 січня 2026 року №4/в, про відмову ОСОБА_1 , матері померлого внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, солдата ОСОБА_2 , одноразової грошової допомоги відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».
Зобов`язати комісію Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум повторно розглянути заяву ОСОБА_1 з доданими документами про призначення та виплату одноразової грошової допомоги, як члену сім`ї померлого внаслідок захворювання та причини смерті, пов`язаних із захистом Батьківщини, солдата ОСОБА_2 , відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під ас дії воєнного стану», з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні. 
В задоволені решти позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства оборони України судовий збір в сумі 1 064,96 грн (одна тисяча шістдесят чотири гривні 96 копійок).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.І. Смокович

15 травня 2026 року