Справа № 347/2577/25
Провадження № 2/347/240/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2026 року м. Косів
Косівський районний суд Івано-Франківської області в складі:
головуючого судді Книщука Р.М.,
секретаря Лазорик А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Косів цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Косівської міської ради про визнання права власності на 1/3 частину земельної ділянки,

в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до Косівської міської ради про визнання права власності на 1/3 частину земельної ділянки, мотивуючи свої вимоги тим, що 22.05.2023р. Косівським районним судом у справі №347/2018/22 визнано за ОСОБА_1 після смерті матері ОСОБА_2 право власності на 1/6 частку спадкового майна, а саме житловий будинок в АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,85 га, яка знаходиться в с. Річка Косівського району Івано- Франківської області. А також, визнано за ОСОБА_1 після смерті брата ОСОБА_3 , право власності на 1/2 частку спадкового майна, а саме житловий будинок в АДРЕСА_1 та на земельну ділянку площею 0,85 га, яка знаходиться в с. Річка Косівського району Івано-Франківської області. 17.03.2025 Косівським районним судом у справі №347/2874/24 визнано за ОСОБА_1 , як членом колгоспного двору 1/3 житлового будинку в АДРЕСА_1 . Тобто, станом на момент подачі позову позивачка є власником житлового будинку в АДРЕСА_1 та власником 2/3 земельної ділянки площею 0,85 га, яка знаходиться в с. Річка Косівського району Івано-Франківської області. Згідно рішення п`ятнадцятої сесії Річківської сільської ради двадцять першого скликання від 29 грудня 1993 року с. Річка передано у приватну власність гр. ОСОБА_2 (матері позивачки) земельну ділянку загальною площею - 0,8500 га, у тому числі: для обслуговування житлового будинку - 0,2500га, для ведення особистого підсобного господарства - 0,6000га. Враховуючи те, що позивачка отримала у власність будинок в АДРЕСА_1 в порядку спадкування 2/3 частини будинку та 2/3 земельної ділянки, інша 1/3 частина будинку належить позивачці, як члену колгоспного двору, то 1/3 земельної ділянки, яка перебувала у попереднього власника будинку та була надана у власність, яка необхідна для обслуговування має бути у власності позивачки в порядку ст. 120 ЗК України. В порядку спадкування дана частина земельної ділянки не може бути успадкована, так як спадкодавець ОСОБА_2 за життя не оформила державний акт на земельну ділянку, згідно рішення Річківської сільської ради від 29 грудня 1993 року, а тому іншим чином отримати у власність 1/3 частини земельної ділянки в АДРЕСА_1 не можливо, що змусило позивачку звернутися до суду. Просить позов задоволити.
Представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи без її участі та без участі позивачки. Позовні вимоги підтримує та просить їх задоволити.
Представник відповідача у поданій до суду заяві просить справу розглядати без представника Косівської міської ради на підставі наявних у матеріалах справи доказів.
Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов слід задоволити з наступних підстав. 
Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до положень ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Частиною 1 ст.13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Як встановлено в судовому засіданні рішенням Косівського районного суду від 22.05.2023р. позов ОСОБА_1 до Косівської міської про визнання права власності на спадкове майно задоволено. Визнано за ОСОБА_1 , після смерті матері ОСОБА_2 право власності на 1/6 частку спадкового майна, а саме житловий будинок в АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0, 85 га, яка знаходиться в с. Річка Косівського району Івано-Франківської області. Визнано за ОСОБА_1 , після смерті брата ОСОБА_3 , право власності на 1/2 частку спадкового майна, а саме житловий будинок в АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0, 85 га, яка знаходиться в с. Річка Косівського району Івано-Франківської області.
Згідно рішення Косівського районного суду від 17.03.2025р. визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину житлового будинку в АДРЕСА_1 .
В силу вимог ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Тобто, враховуючи наведені обставини, позивачка ОСОБА_1 є власником житлового будинку в АДРЕСА_1 та власником 2/3 земельної ділянки площею 0,85 га, яка знаходиться в с. Річка Косівського району Івано-Франківської області.
До матеріалів справи долучена копія рішення п`ятнадцятої сесії Річківської сільської ради двадцять першого скликання від 29 грудня 1993 року с. Річка, згідно якого передано у приватну власність матері позивачки ОСОБА_2 земельну ділянку загальною площею - 0,8500 га, у тому числі: для обслуговування житлового будинку - 0,2500га, для ведення особистого підсобного господарства - 0,6000га.
За приписами ч. 1 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. У разі якщо відчужувачу (попередньому власнику) такого об`єкта належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку, до набувача цього об`єкта переходить право власності на таку частку.
Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Згідно ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України.
Велика Палата ВС в постанові від 16.06.2020 року (справа №689/26/17) дійшла наступного висновку враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства.
Тобто, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду, стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику.
Судом встановлено, що за життя спадкодавець ОСОБА_2 належним чином не оформила своїх прав на вказану земельну ділянку, на підставі рішення Річківської сільської ради від 29.12.1993р., оскільки відсутній державний акт про право власності на земельну ділянку в АДРЕСА_1 .
Таким чином, враховуючи те, що позивачка ОСОБА_1 отримала у власність будинок в АДРЕСА_1 в порядку спадкування, а саме 2/3 частини будинку та 2/3 земельної ділянки, інша 1/3 частина будинку належить позивачці, як члену колгоспного двору, тому 1/3 частина земельної ділянки, яка перебувала у попереднього власника будинку та була надана у власність, яка необхідна для обслуговування житлового будинку в порядку ст. 120 ЗК України належить також позивачці ОСОБА_1 .
Статтею 328 Цивільного кодексу України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованості активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
Згідно ст.153 ЗК України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.
Відповідно до ч.1ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.
Таким чином, враховуючи наведені обставини, суд приходить до висновку, що за ОСОБА_1 слід визнати право власності на 1/3 частину земельної ділянки, що знаходиться в АДРЕСА_1 .
На підставі наведеного ст.ст. 328, 377 ЦК України, ст.ст.120, 125, 153 та керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд,-
у х в а л и в: 
Позов ОСОБА_1 до Косівської міської ради про визнання права власності на 1/3 частину земельної ділянки – задоволити.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину земельної ділянки, що знаходиться в АДРЕСА_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя      Р.М. Книщук