РІШЕННЯ
Іменем України

18 травня 2026 року 	м. Чернігів	справа № 927/229/26 	

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Новик Т.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу без повідомлення (виклику) сторін, без проведення судового засідання
за позовом: Фізичної особи - підприємця Тарасенко Дар`ї Олександрівни (РНОКПП НОМЕР_1 ), АДРЕСА_1 
до відповідача: Фізичної особи - підприємця Ющенко Вікторії Олександрівни (РНОКПП НОМЕР_2 ), АДРЕСА_2 
про стягнення 332 531,30 грн

представники сторін не викликалися;

Суть спору. Позиції учасників справи, їх заяви і клопотання та процесуальні дії суду щодо розгляду справи.
Фізичною особою - підприємцем Тарасенко Дар`єю Олександрівною подано позов до Фізичної особи - підприємця Ющенко Вікторії Олександрівни про стягнення 332 531,30 грн заборгованості, з яких 259 000,00 грн сума основного боргу, 5 981,84 грн 3% річних за період з 03.06.2025 по 10.03.2026, 5 737,16 грн інфляційних нарахувань за період з 03.06.2025 по 10.03.2026 та 61 812,30 грн пені за період з 03.06.2025 по 10.03.2026.
Свої вимоги позивач обґрунтовує неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань по договору на надання послуг № 2512/51 від 04.07.2024.
Ухвалою суду від 19.03.2026 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, без проведення судового засідання, встановлено сторонам строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив, заперечень.
Ухвала суду від 19.03.2026 була доставлена позивачу до його електронного кабінету у підсистемі "Електронний суд" ЄСІТС 19.03.2026 о 13:22, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.
Відповідачка 28.03.2026 отримала ухвалу суду про відкриття провадження у справі, що підтверджується повідомленням про вручення рекомендованої кореспонденції поштового відправлення № R068074062443.
У розумінні положень ст. 242 ГПК України сторони належним чином повідомлені про розгляд справи в суді, про встановлені сторонам строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив, заперечень.
07.04.2026 відповідачкою подано відзив на позов, відповідно до якого остання проти позовних вимог заперечила, посилаючись на таке:
- позивачкою не були надані послуги протягом встановленого договором строку та в термін, що призвело до відмови Замовника від прийняття виконання, яке внаслідок прострочення втратило для нього інтерес;
- з урахуванням ч. 3 ст. 612 ЦК України через прострочення позивача послуга втратила для Відповідача актуальність, у зв`язку з чим Відповідач мав право не приймати надані послуги та не здійснювати оплату;
- доданий до позовної заяви Акт наданих послуг не підписувався Відповідачем, а тому природа та походження даного документа викликає у Відповідача сумніви щодо його фактичного існування. Наданий Позивачем акт не є належним та допустимим доказом та не може бути прийнятий судом;
- позовна вимога про стягнення пені, 3 % річних та інфляційних нарахувань не підлягає задоволенню, оскільки Відповідач не порушив своїх зобов`язань за Договором на відміну від Позивача, який фактично не надав послуги Відповідачу, що призвело до не актуальності послуги.
Відзив на позов прийнято судом до розгляду та долучено до матеріалів справи. Справа розглядається з урахуванням поданого відзиву на позов.
13.04.2026 позивачкою надана відповідь на відзив, відповідно до якої остання заперечує проти доводів відповідачки.
За твердженням позивачки, позицію відповідачки щодо того, що остання втратила інтерес, належними та допустимими доказами не підтверджено, адже з боку відповідачки на адресу позивачки не надходило жодної претензії щодо порушення строків виконання договору, пропозиції розірвати договір, повідомлення втрати інтересу до договору тощо. Крім того, після того, як відповідачка отримала на підписання акт надання послуг від 19.05.2025, будь-якої претензії на адресу позивачки теж не направляла.
Посилання відповідачки на те, що акт надання послуг від 19.05.2025 (нібито надано не якісну копію) є сумнівний, недопустимий доказ, якого відповідачка не підписувала, за твердженням позивачки, є маніпулюванням та спробою уникнення від виконання зобов`язань за договором. Оригінал зазначеного акту надання послуг від 19.05.2025, підписаний сторонами по справі, є в наявності у позивачки.
Також позивачка зазначає, що нарахована пеня за період з 03.06.2025 по 10.03.2026 становить 61 528,47 грн.
Відповідь на відзив прийнята судом до розгляду та долучена до матеріалів справи.
16.04.2026 позивачкою подано клопотання про огляд оригіналів доказів, доданих до клопотання, а саме оригіналу договору № 2512/51 від 04.07.2024, оригіналу акту надання послуг від 19.05.2025.
17.04.2026 відповідачкою подані заперечення на відповідь на відзив, у яких остання зазначає, що Акт надання послуг від 19.05.2025 вона не підписувала, послуги не були прийняті, оскільки вони не були надані у строк, передбачені Договором.
Заперечення прийняті судом до розгляду та долучені до матеріалів справи.
Крім того, суд зазначає, що з метою реалізації відповідачкою свого права на ознайомлення з матеріалами справи, останньою були подані клопотання про ознайомлення з матеріалами справи від 20.04.2026 та про дистанційне ознайомлення з матеріалами справи та надання копії матеріалів на електронну адресу.
З метою дотримання основних засад господарського судочинства, представнику відповідачки на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1  27.04.2026 були направлені скановані копії оригіналів договору № 2512/51 від 04.07.2024 та акту надання послуг від 19.05.2025.
До того ж з відмітки на клопотанні від 20.04.2026 убачається, що відповідачка ознайомилась з матеріалами справи, зокрема і з оригіналами договору № 2512/51 від 04.07.2024 та актом надання послуг від 19.05.2025.
Будь-яких інших заяв та клопотань від сторін не надходило.
Частиною 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Судові дебати не проводяться.
Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.
Судом враховано, що всіма учасниками судового процесу висловлена своя правова позиція у даному спорі.
Враховуючи приписи частини 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення.
Фактичні обставини справи, встановлені судом.
04.07.2024 між Фізичною особою - підприємцем Ющенко Вікторією Олександрівною (далі - Замовник) та Фізичною особою - підприємцем Тарасенко Дар`єю Олександрівною (далі - Виконавець) укладено договір №2512/51 (далі - Договір).
Відповідно до умов Договору:
п. 1 Виконавець зобов`язується надати інформаційно - консультаційні послуги з інженерно-технічних питань за розділом АР (архітектурні рішення) стадії «Р» (далі - Послуги) за об`єктом «Нове будівництво закладу загальної середньої освіти № 21 Чернігівської міської ради за адресою: м. Чернігів, вул. Тероборони, 27, замість зруйнованого внаслідок російської військової агресії проти України».
п. 2.1. Загальна сума Договору складає 375000,00 грн.
п. 2.2. Порядок розрахунків за Послуги здійснюються Замовником на підставі Договору та/або рахунків наступним чином:
п.п. 2.2.1. Не пізніше 10 (десяти) робочих днів з моменту підписання Договору, Замовник здійснює передоплату Виконавцю в розмірі 90000,00 грн без ПДВ від загальної суми Договору, зазначеної в п. 2.1. даного Договору.
п. 2.2.2. 285000,00 грн без ПДВ від загальної суми Договору, зазначеної в п. 2.1. даного Договору, Замовник сплачує протягом 10 (десяти) робочих днів з моменту отримання результату наданих Послуг від Виконавця та підписання Актів наданих послуг.
п. 3.1. Виконавець зобов`язується надати Послуги згідно з Договором та в порядку, передбаченим даним Договором. Виконавець приступає до надання Послуг після отримання оплати відповідно до п.п. 2.2.1. п. 2.2. даного Договору. Строк надання Послуг протягом 60 (шістдесяти) робочих днів з моменту отримання оплати відповідно до п.п.2.2.1. п.2.2. даного Договору.
п. 3.2. Виконавець зобов`язується повідомити Замовника у порядку, встановленому цим Договором, про будь-яке затримання надання Послуг.
п. 5.1. У випадку невиконання або неналежного виконання зобов`язань за цим Договором, сторони несуть відповідальність відповідно до цього Договору та чинного законодавства України.
п. 5.2. За порушення строку розрахунків за Договором Замовник сплачує пеню, яка обчислюється від суми простроченого платежу, в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України , що діяла у період, за який сплачується пеня.
п. 5.3. Якщо Виконавець порушить строк виконання Послуг, визначені в п. 3.1. даного Договору, більше ніж на 10 (десять) робочих днів, Виконавець зобов`язаний сплатити Замовнику штраф у розмірі 10% від загальної вартості Послуг по цьому Договору.
п. 7.1. Даний Договір набирає чинності з моменту його укладення обома сторонами та діє до належного виконання сторонами своїх зобов`язань за даним Договором.
Відповідно до платіжних інструкцій № 31 від 05.07.2024 на суму 62000,00 грн, № 43 від 26.12.2024 на суму 54000,00 грн відповідачкою сплачено позивачці 116000,00 грн.
19.05.2025 між Фізичною особою - підприємцем Ющенко Вікторією Олександрівною (Замовник) та Фізичною особою - підприємцем Тарасенко Дар`єю Олександрівною (Виконавець) підписано Акт надання послуг № 251/51, відповідно до якого Виконавцем були виконані наступні роботи (надані такі послуги): інформаційно-консультаційні послуги з інженерно-технічних питань за розділом АР (архітектурні рішення) стадії «Р» за об`єктом «Нове будівництво закладу загальної середньої освіти №21 Чернігівської міської ради за адресою: м. Чернігів, вул. Тероборони, 27, замість зруйнованого внаслідок російської військової агресії проти України» на суму 375000,00 грн.
Акт підписано без зауважень та претензій по об`єму, якості та строкам виконання робіт (надання послуг) з боку Замовника.
З урахуванням положень п.п. 2.2.2. п. 2.2. Договору, строк проведення остаточного розрахунку за надані послуги - до 02.06.2025.
Відповідачка решту вартості послуг в сумі 259000,00 грн в обумовлені Договором строки не сплатила.
06.03.2026 позивачка звернулась до відповідачки листом з вимогою про сплату 259000,00 грн боргу.
Відповіді на вимоги відповідачка не надала.
З огляду на порушення строків оплати позивачкою нараховано та пред`явлено до стягнення 61812,30 грн пені за період з 03.06.2025 по 10.03.2026, 5981,84 грн 3% річних за період з 03.06.2025 по 10.03.2026, 5737,16 грн інфляційних нарахувань за період з 03.06.2025 по 10.03.2026.
Позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань в частині оплати за надані послуги за Договором № 2512/51 від 04.07.2024.
Нормативно-правове обґрунтування, оцінка доказів та висновки суду.
Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У відповідності до положень статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Укладений між сторонами договір, з огляду на встановлений статтею 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, є належною підставою у розумінні статті 11 Цивільного кодексу України для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав і обов`язків.
Правовідносини, які виникли між сторонами у справі за своєю правовою природою є відносинами з надання послуг, на підставі укладеного між сторонами договору, які урегульовані, зокрема, главою 63 Цивільного кодексу України.
Згідно з ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно з положеннями статей 525, 526, 527, 530 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом або договором, не випливає із суті зобов`язання. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Як встановлено матеріалами справи, 04.07.2024 між сторонами укладено Договір № 2512/51, відповідно до умов якого позивачка зобов`язувалась надати відповідачці послуги, передбачені п. 1.1. останнього.
На виконання п.п. 2.2.1. п.2.2. Договору відповідачка перерахувала на рахунок позивачки 116000,00 грн, що підтверджується платіжними інструкціями № 31 від 05.07.2024, № 43 від 26.12.2024.
З урахуванням положень п. 3.1. Договору строк надання послуг - до 20.03.2026.
19.05.2025 між сторонами підписано Акт надання послуг № 251/51 на суму 375000,00 грн.
Відповідачка у відзиві на позов наголошувала на тому, що Акт надання послуг від 19.05.2025 № 251/51 нею не підписувався.
З приводу даного заперечення суд зазначає таке.
Відповідно до ст. 164 ГПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).
При зверненні до суду позивачкою до позову надано копію Акту надання послуг № 251/51 від 19.05.2025.
З огляду на викладені у відзиві на позов заперечення щодо непідписання ФОП Ющенко В.О. даного акту, позивачкою направлено до суду оригінали Договору № 2512/51 від 04.07.2024 та Акту надання послуг № 251/51 від 19.05.2025.
Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (п. 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц).
Стандарт доказування «вірогідність доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати саме ту їх кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 11.09.2020 у справі №910/16505/19.
Судом досліджено оригінал Акту надання послуг № 2512/51 від 19.05.2025 та встановлено, що останній містить підпис та печатку Фізичної особи - підприємця Ющенко Вікторії Олександрівни на реквізиті «Затверджую» та в графі «підписи від Замовника».
Акт виконаних робіт (надання послуг) - це первинний документ бухгалтерського обліку, який використовується для підтвердження факту виконання робіт чи надання послуг однією стороною та прийняття їх іншою стороною за договором.
Відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Залежно від характеру господарської операції та технології обробки облікової інформації до первинних документів можуть включатися додаткові реквізити (печатка, номер документа, підстава для здійснення операції тощо).
Зі змісту Акту надання послуг № 2512/51 від 19.05.2025 убачається, що останній має всі необхідні реквізити первинного документу бухгалтерського обліку.
Верховний Суд у постановах від 06.11.2018 у справі № 910/6216/17, від 05.12.2018 у справі № 915/878/16 вказував, що встановивши наявність відбитку печатки відповідача на спірних документах та враховуючи, що відповідач несе повну відповідальність за законність використання його печатки, зокрема, при нанесенні відбитків на договорах, актах, суди мають дослідити питання встановлення обставин, що печатка була загублена, викрадена в нього або в інший спосіб вибула з його володіння, через що печаткою могла б протиправно скористатися інша особа. З`ясування відповідних питань і оцінка пов`язаних з ними доказів має істотне значення для вирішення такого спору, оскільки це дозволило б з максимально можливим за даних обставин ступенем достовірності ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні відповідних господарських операцій (тобто чи збігається така особа з відповідачем у даній справі) Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 23.07.2019 у справі № 918/780/18 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 08.07.2024 у справі № 911/2502/22.
Суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні належні докази, які б свідчили про те, що відповідачка зверталася до правоохоронних органів з заявою про втрату, підробку чи інше незаконне використання третіми особами всупереч її волі печатки, належної ФОП Ющенко В.О. 
Крім того, у матеріалах справи відсутні докази факту підроблення підпису ФОП Ющенко В.О. під час підписання Акту надання послуг № 2512/51 від 19.05.2025.
Клопотання про призначення почеркознавчої експертизи до суду від сторін також не надходило.
Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності врахування принципу добросовісності (пункт 6 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України) - стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення (постанови Верховного Суду від 10.04.2019 у справі №390/34/17, від 11.08.2021 у справі №909/436/20, від 28.09.2021 у справі №918/1045/20, від 06.10.2021 у справі №925/1546/20).
Відтак, доводи, наведені відповідачкою про те, що нею не підписувався Акт надання послуг № 2512/51 від 19.05.2025 не відповідають дійсним обставинам справи.
Отже, судом підтверджено підписання сторонами Акту надання послуг № 2512/51 від 19.05.2025, а відтак, з урахуванням умов п.п.п2.2.2. п.2.2. Договору відповідачка повинна була оплатити вартість послуг в сумі 259000,00 грн у строк до 02.06.2025.
Доказів оплати 259000,00 грн ані у строк до 02.06.2025 ані в процесі розгляду справи до матеріалів справи не надано.
При цьому, заперечення відповідачки щодо того, що з урахуванням ч. 3 ст. 612 ЦК України через прострочення позивачем, послуга втратила для Відповідача актуальність та у зв`язку з цим Відповідач мав право не приймати надані послуги та не здійснювати оплату відхиляються судом з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.
За умовами Договору строк виконання послуг - до 20.03.2025. Акт між сторонами підписано 19.05.2025. 
Тобто з боку Виконавця мало місце порушення строків надання послуг.
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків (частини перша та третя статті 612 ЦК України).
Правило, викладене у частині третій статті 612 ЦК України, конкретизовано приписами статті 615 ЦК України, за змістом яких у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, внаслідок чого відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється.
Частина перша статті 907 ЦК України передбачає, що договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін.
У той же час, матеріали справи не містять доказів ані односторонньої відмови відповідачки від зобов`язання, ані розірвання Договору.
Разом з тим, пунктом 5.3. Договору сторони обумовили відповідальність Виконавця за порушення строків виконання Послуг.
Доказів звернення відповідачки до позивачки з вимогою про повернення суми авансу - 116000,00 грн або сплати штрафу, як передбачено у п. 5.3. Договору, матеріали справи не містять.
При цьому, як встановлено судом, в Акті надання послуг відповідачкою підтверджено, що Замовник претензій по об`єму, якості та строкам виконання робіт (надання послуг) не має.
З огляду на викладене, враховуючи укладення між сторонами договору, надання позивачем на виконання його умов відповідачу послуг, прийняття цих послуг Фізичною особою-підприємцем Ющенко Вікторією Олександрівною та непроведення при цьому всіх належних розрахунків і платежів, суд дійшов висновку про підставність пред`явленого позивачкою до відповідачки позову в частині стягнення заборгованості в сумі 259000,00 грн основного боргу.
Водночас, позивачкою заявлено до стягнення з відповідачки 61812,30 грн пені, 5737,16 грн інфляційних нарахувань, 5981,84 грн 3% річних за період прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 03.06.2025 по 10.03.2026.
Щодо вимог по стягненню 3% річних та інфляційних нарахувань.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Наведена норма свідчить, що наслідки порушення грошового зобов`язання є однаковими незалежно від того, з якого договору таке зобов`язання виникло: з договору купівлі-продажу, договору про виконання робіт або надання послуг, кредитного договору тощо.
Отже, у разі порушення замовником (користувачем) послуги зобов`язання з оплати отриманої послуги настає відповідальність - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором, та інфляційних втрат.
Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Такі висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі № 646/14523/15-ц, від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 (пункт 8.35).
У постанові від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду нагадала, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 (пункт 8.22)).
Дослідивши розрахунок 3% річних, суд встановив, що останній проведено арифметично правильно, вимоги позивача по стягненню 5981,84 грн 3% річних відповідають умовам договору та приписам законодавства, а відтак є правомірними і підлягають задоволенню.
Здійснивши розрахунок інфляційних нарахувань судом встановлено, що останні за заявлений період становлять 10256,23 грн.
Відповідно до наданого позивачем розрахунку інфляційні нарахування за період з 03.06.2025 по 10.03.2026 становлять 5737,16 грн.
Згідно зі статтями 14, 237 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.
Відтак, вимога позивачки про стягнення інфляційних нарахувань підлягає задоволенню в межах заявленої позивачкою суми.
Щодо вимог по стягненню пені.
За змістом статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
За приписами частин 1, 2 статті 551 Цивільного кодексу України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
При зверненні до суду позивачкою визначені вимоги по стягненню пені в сумі 61812,30 грн за період прострочення з 03.06.2025 по 10.03.2026.
У той же час, у відповіді на відзив позивачкою зазначено, що нарахована пеня за період з 03.06.2025 по 10.03.2026 складає 61528,47 грн.
Предметом позову є безпосередньо матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої особа звертається до суду за захистом своїх прав чи інтересів, а предметом спору є об`єкт спірних правовідносини, матеріально-правовий об`єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем. Подібна правова позиція щодо визначення предмета спору викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 12.06.2019 у справі № 916/542/18, від 01.08.2019 у справі № 916/1743/18.
Зміна предмета позову можлива, зокрема у такі способи: 1) заміна одних позовних вимог іншими; 2) доповнення позовних вимог новими; 3) вилучення деяких з позовних вимог; 4) пред`явлення цих вимог іншому відповідачу в межах спірних правовідносин.
Згідно з ч. 1 ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 42 ГПК України учасники справи мають право, зокрема, подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.
Згідно зі ст. 46 ГПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.
При поданні заяв (клопотань) позивач має дотримуватися правил вчинення відповідної процесуальної дії, недодержання яких тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ГПК України.
Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 листопада 2021 року у справі № 405/3360/17 (провадження № 61-9545сво21).
Судом встановлено, що позивачкою окремої заяви про зменшення позовних вимог в частині стягнення пені не подавалось.
Отже, суд розглядає вимогу про стягненню пені в межах суми, заявленої при поданні позову.
За перерахунком суду, пеня за період прострочення з 03.06.2025 по 10.03.2026 становить 61528,47 грн.
Відповідачкою не наведено законних підстав звільнення від відповідальності, не подано доказів відсутності своєї вини в несвоєчасній оплаті вартості послуг.
Відтак, вимоги про стягнення 61528,47 грн пені є правомірними, підтверджуються матеріалами справи і підлягають задоволенню.
Вимоги в частині стягнення 283,83 грн пені задоволенню не підлягають як безпідставні.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 у справі Руїс Торіха проти Іспанії).
Відповідно до частин 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно з ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Частинами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд зауважує, що під час розгляду справи судом було вжито усіх заходів для забезпечення реалізації сторонами своїх процесуальних прав та з`ясуванню усіх питань, винесених на його розгляд; усі доводи та міркування учасників взяті судом до уваги, однак не спростовують вищенаведених висновків суду.
З огляду на вищевикладене, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, і з відповідачки на користь позивачки підлягає стягненню 259000,00 грн боргу, 61528,47 грн пені, 5737,16 грн інфляційних нарахування та 5981,84 грн 3 % річних.
В решті вимог по стягненню 283,83 грн пені позов задоволенню не підлягає.
Розподіл судових витрат.
Згідно з пунктом 5 ч. 1 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує питання, зокрема, про розподіл між сторонами судових витрат.
Статтею 129 ГПК України передбачено, що судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З огляду на часткове задоволення позову, судовий збір в сумі 3866,97 грн покладається на відповідача.
Судовий збір в сумі 123,41 грн покладається на позивача.
Керуючись статтями 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 254 Господарського процесуального кодексу України, суд
УХВАЛИВ:
1. Позов задовольнити частково.
2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Ющенко Вікторії Олександрівни (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) на користь Фізичної особи - підприємця Тарасенко Дар`ї Олександрівни (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ), борг в сумі 259000,00 грн, пеню в сумі 61528,47 грн, інфляційні нарахування в сумі 5737,16 грн, 3% річних в сумі 5981,84 грн, судовий збір в сумі 3866,97 грн.
3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.
4. В решті позову відмовити.

Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення Господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду згідно зі статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України подається безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя Т.О.Новик