ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

10 червня 2026 року 
м. Київ

справа № 274/1838/25
провадження № 61-4376св26

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого -	Луспеника Д. Д.,		
суддів:	Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А.,	Коломієць Г. В., Черняк Ю. В.,	

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: «Обласна дитячо-юнацька спортивна школа з хокею на траві» Житомирської обласної ради (після зміни назви - Житомирська обласна дитячо-юнацька школа з ігрових видів спорту Житомирської обласної ради), Управління національно-патріотичного виховання, молоді та спорту Житомирської обласної державної адміністрації, 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадженнякасаційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Паламарчук Сергій Володимирович, на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 30 жовтня 2025 року у складі Корбута В. В. та постанову Житомирського апеляційного суду від 03 березня 2026 року у складі колегії суддів: Борисюка Р. М., Павицької Т. М., Шевчук А. М.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог 
У березні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Обласної дитячо-юнацької спортивної школи з хокею на траві Житомирської обласної ради, назву якої змінено на Житомирська обласна дитячо-юнацька школа з ігрових видів спорту Житомирської обласної ради, Управління національно-патріотичного виховання, молоді та спорту Житомирської обласної державної адміністрації про визнання незаконним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії. 
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з 01 серпня 2019 року він працював на посаді тренера-викладача з хокею на траві в Обласній дитячо-юнацькій спортивній школі Житомирської обласної ради.
26 лютого 2022 року його було мобілізовано на службу до Збройних Сил України. 
До 19 липня 2022 року роботодавець нараховував та сплачував йому середній заробіток. Однак наказом Обласної дитячо-юнацької спортивної школи з хокею на траві Житомирської обласної ради від 19 липня 2022 року № 28-к йому було протиправно припинено нарахування та виплату середнього заробітку з підстав внесення змін до статті 119 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).
У зв`язку із зазначеним він звернувся до Управління національно-патріотичного виховання, молоді та спорту Житомирської обласної державної адміністрації з метою досудового врегулювання питання протиправного припинення нарахування та виплати середнього заробітку, де йому повідомили, що дії Обласної дитячо-юнацької спортивної школи з хокею на траві Житомирської обласної ради є правомірними, оскільки посада тренер-викладач не входить до переліку посад, визначеного Постановою Кабінету Міністрів України від 14 червня 2000 року № 963 «Про затвердження переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників», а отже ОСОБА_2 не є педагогічним працівником, за яким зберігається середня заробітна плата на час мобілізації. 
20 січня 2025 року його звільнено з військової служби у зв`язку із отриманням групи інвалідності. 
Посилаючись на те, що незважаючи на внесення змін до статті 119 КЗпП України шляхом виключення положення про збереження середнього заробітку за працівником на час військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, частиною другою статті 57 Закону України «Про освіту» передбачено, що у разі проходження педагогічним працівником військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, або військової служби за призовом із числа резервістів в особливий період за таким працівником зберігається попередній середній заробіток, ОСОБА_2 просив суд:
визнати протиправним та скасувати наказ Обласної дитячо-юнацької спортивної школи з хокею на траві Житомирської обласної ради від 19 липня 2022 року № 28-к про припинення нарахування та виплати позивачу середнього заробітку з 19 липня 2022 року на час несення військової служби, як педагогічному працівнику; 
зобов`язати Управління національно-патріотичного виховання, молоді та спорту Житомирської обласної державної адміністрації нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час несення ним військової служби, як педагогічному працівнику, у період з 19 липня 2022 року до 23 грудня 2023 року.
Короткий зміст судових рішень
Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області 
від 30 жовтня 2025 року, залишеним без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 03 березня 2026 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.
Рішення суду першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, мотивоване тим, що посада тренера-викладача не входить до Переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 червня 2000 року № 963 (у редакції, чинній на виникнення спірних правовідносин) (далі - Перелік посад педагогічних та науково-педагогічних працівників).
Крім того, згідно з Переліком посад педагогічних та науково-педагогічних працівників не будь-яка посада викладача є посадою педагогічного працівника, а лише посади викладачів усіх спеціальностей вищого навчального закладу I і II рівня акредитації. 
Натомість Обласна дитячо-юнацька спортивна школа з хокею на траві Житомирської обласної ради не є вищим навчальним закладом І або ІІ рівня акредитації, а є закладом фізичної культури і спорту, а тому будь-які посади викладачів у цій школі не є посадами педагогічних працівників. 
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи
У квітні 2026 року  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Паламарчук С. В., звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 30 жовтня 2025 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 03 березня 2026 року у якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити та нове судове рішення про задоволення позову. 
Як на підставу касаційного оскарження заявник посилається на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права і порушення норм процесуального права, без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 27 листопада 2024 року у справі № 716/2152/23 (пункт 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)).
Посилається на порушення судами норм процесуального права (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
Касаційна скарга обґрунтована тим, що вирішуючи позовні вимоги суди попередніх інстанцій погодилися з тим, що за педагогічними і науково-педагогічними працівниками, призваними на військову службу під час мобілізації, зберігається середній заробіток.
Водночас, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди фактично обмежилися формальним підходом до визначення правового статусу посади позивача, помилково зазначивши, що посада тренер-викладач не належить до категорії педагогічних працівників, без належного аналізу змісту виконуваних ним функцій, правової природи його діяльності та норм спеціального законодавства у сфері освіти. 
Відзив на касаційну скаргу не надійшов. 
Рух справи у суді касаційної інстанції
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду від 03 квітня 2026 року касаційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Паламарчук С. В., на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 30 жовтня 2025 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 03 березня 2026 року передано на розгляд судді-доповідачу Гулейкову І. Ю., судді, які входять до складу колегії: Лідовець Р. А., Луспеник Д. Д. 
Ухвалою Верховного Суду від 13 квітня 2026 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат 
Паламарчук С. В., на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 30 жовтня 2025 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 03 березня 2026 рокуз підстав, визначених пунктом 1 частини другої 
статті 389, витребувано із Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області матеріали справи № 274/1838/25. 
У квітні 2025 року матеріали справи № 274/1838/25 надійшли до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 03 червня 2025 року справу призначено до судового розгляду.
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, 
є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою 
статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи 
з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що з 01 серпня 2019 року ОСОБА_1 був прийнятий на посаду тренера-викладача з хокею на траві (наказ Обласної дитячо-юнацької спортивної школи з хокею на траві Житомирської обласної ради від 01 серпня 2019 року № 6-к (а. с. 5)).
26 лютого 2022 року ОСОБА_1 було призвано на військову службу до лав Збройних Сил України (а. с. 14).
Наказом Обласної дитячо-юнацької спортивної школи з хокею на траві Житомирської обласної ради № 28-к від 19 липня 2022 року припинено збереження середнього заробітку на період проходження військової служби тренеру-викладачу ОСОБА_1 з 19 липня 2022 року (а. с. 9).
Згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 20 січня 2025 року № 20 старшого сержанта ОСОБА_1 , стрільця стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 військової частини НОМЕР_2 , звільнено з військової служби наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 16 січня 2025 року № 15-РС у запас відповідно до підпункту «б» пункту 2 частини четвертої 
статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за станом здоров`я - за наявності інвалідності (а. с. 7).
Згідно з листом Управління національно-патріотичного виховання, молоді та спорту Житомирської обласної державної адміністрації відповідно до 
статті 119 КЗпП України, з урахування внесених змін з 19 липня 2024 року, роботодавець зобов`язаний на період військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігати місце роботи, посаду (а. с.13).
У повідомленні Обласної дитячо-юнацької спортивної школи з хокею на траві Житомирської обласної ради від 26 лютого 2025 року № 19 зазначено, що 19 липня 2024 року після внесення змін до статті 119 КЗпП України було виключено збереження заробітної плати працівникам на час військової служби під час мобілізації на особливий період і на підставі наказу від 19 липня 2022 року № 28-к Обласної дитячо-юнацької спортивної школи з хокею на траві Житомирської обласної ради виплату середнього заробітку тренеру-викладачу було припинено. 
Обласна дитячо-юнацька спортивна школи з хокею на траві Житомирської обласної ради є закладом фізичної культури згідно із Законом України «Про фізичну культуру і спорт», ОСОБА_1 не є педагогічним працівником, оскільки посади тренер-викладач у Переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників немає (а. с. 14). 
Нормативно-правове обґрунтування та мотиви, з яких виходив Верховний Суд
Згідно зі статтею 4 КЗпП України законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. 
Відповідно до частини першої статті 9 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.
Положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства (див.: постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 вересня 2023 року в справі № 593/1156/21 (провадження № 61-11963св23)).
Громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частиною третьою статті 119 КЗпП України, а також частиною першою статті 53 і частиною другою статті 57 Закону України «Про освіту», частиною другою статті 44, частиною першою статті 54 і частиною третьою статті 63 Закону України «Про фахову передвищу освіту», частиною другою статті 46 Закону України «Про вищу освіту» (частина друга статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» в редакції, чинній на час винесення спірного наказу).
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 «Про загальну мобілізацію», затвердженим Законом України від 03 березня 2022 року № 2105-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію», у зв`язку із введенням воєнного стану на території України, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» оголошено та проводиться загальна мобілізація.
Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» (далі -Закон № 2352-IX), який набрав чинності з 19 липня 2022 року, внесено зміни та у частині третій статті 119 КЗпП України слова «зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток» замінено словами «зберігаються місце роботи і посада». 
Відповідно до частини другої статті 57 Закону України «Про освіту» в редакції, чинній на час винесення оспорюваного наказу, у разі захворювання педагогічного чи науково-педагогічного працівника, яке тимчасово унеможливлює виконання ним посадових обов`язків і обмежує можливість перебування у колективі осіб, які навчаються, або тимчасового переведення за цих чи інших обставин на іншу роботу чи проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період за таким працівником зберігається попередній середній заробіток. У разі хвороби або каліцтва попередній середній заробіток виплачується до відновлення працездатності або встановлення інвалідності.
Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що за педагогічними чи науково-педагогічними працівниками, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, зберігається попередній середній заробіток.
На рівні КЗпП України не передбачено правила про пріоритетність його норм над нормами інших законів. Правила в статті 4 ЦК України, про пріоритетність його норм над приватно-правовими нормами інших законів, до вирішення колізій між КЗпП України та іншими законами не застосовується; у частині другій 
статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачені гарантії для громадян України призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, зокрема, шляхом відсилання як до частини третьої статті 119 КЗпП України, так і до норм інших законів (зокрема, частини другої статті 57 Закону України «Про освіту»); Законом № 2352-IX не внесено змін до інших законів, які передбачають гарантії для громадян України, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, встановлені нормами інших законів (зокрема, для педагогічних чи науково-педагогічних працівників). Тобто, для окремих категорій суб`єктів (зокрема, для педагогічних чи науково-педагогічних працівників), призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, збережено таку гарантію, як попередній середній заробіток; в частині другій статті 57 Закону України «Про освіту» міститься спеціальна норма щодо положень частини третьої статті 119 КЗпП України, оскільки поширюється на педагогічних чи науково-педагогічних працівників; спеціальна норма (частина друга статті 57 Закону України «Про освіту») має перевагу над загальною (частина третя статті 119 КЗпП України) нормою (lex specialis derogat generali). Прийнята пізніше в часі загальна норма (частина третя статті 119 КЗпП України) не скасовує спеціальної норми (lex posterior generalis non derogat priori speciali). Тому за педагогічними чи науково-педагогічними працівниками, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, зберігається попередній середній заробіток (постанова Верховного Суду від 16 жовтня 2023 року у справі № 718/209/23 (провадження № 61-11879св23)).
Законом України від 22 листопада 2023 року № 3494-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо впорядкування надання та використання відпусток, а також інших питань», який набрав чинності 24 грудня 2023 року, внесено зміни та у частині другій статті 57 Закону України «Про освіту» слова «чи проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період» виключено.
Тобто з 24 грудня 2023 року за педагогічними чи науково-педагогічними працівниками, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, не зберігається попередній середній заробіток.
Отже, слід дійти висновку про те, що у період до 24 грудня 2023 року за педагогічними чи науково-педагогічними працівниками, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, попередній середній заробіток зберігався.
Подібний за змістом висновок міститься у постановах Верховного Суду 
від 16 жовтня 2023 року у справі № 718/209/23 (провадження № 61-11879св23), 
від 11 вересня 2024 року у справі № 158/2181/23 (провадження № 61-16956св23), від 13 листопада 2024 року у справі № 158/155/24 (провадження № 61-7460св24).
Вирішуючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що ОСОБА_1 не є педагогічними працівником, який 26 лютого 2022 року був призваний на військову службу за призовом під час мобілізації, на якій перебував до 20 січня 2025 року, а тому, правові підстави для збереження за ним середнього заробітку відсутні.
Верховний Суд не погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що посада тренера-викладача з хокею на траві Обласної дитячо-юнацької спортивної школи Житомирської обласної ради не належить до посад педагогічних працівників, з огляду на таке.
Згідно із статтею 1 Закону України «Про позашкільну освіту» позашкільна освіта - сукупність знань, умінь та навичок, що здобувають вихованці, учні і слухачі в закладах позашкільної освіти, інших суб`єктах освітньої діяльності за програмами позашкільної освіти; заклад позашкільної освіти - складова системи позашкільної освіти, яка надає знання, формуючи вміння та навички за інтересами, забезпечує потреби особистості у творчій самореалізації та інтелектуальний, духовний і фізичний розвиток, підготовку до активної професійної та громадської діяльності, створює умови для соціального захисту та організації змістовного дозвілля відповідно до здібностей, обдарувань та стану здоров`я вихованців, учнів і слухачів.
Відповідно до статті 19 Закону України «Про позашкільну освіту» учасниками навчально-виховного процесу в позашкільному навчальному закладі є: вихованці, учні, слухачі; директор, заступники директора позашкільного навчального закладу; педагогічні працівники, психологи, соціальні педагоги, бібліотекарі, спеціалісти, які залучені до навчально-виховного процесу; батьки або особи, які їх замінюють; представники підприємств, установ, організацій, які беруть участь у здійсненні навчально-виховного процесу.
Відповідно пункту 1 Положення про дитячо-юнацьку спортивну школу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2008 року № 993 (далі - Положення), дитячо-юнацька спортивна школа є позашкільним навчальним закладом спортивного профілю - закладом фізичної культури і спорту, який забезпечує розвиток здібностей вихованців в обраному виді спорту, визнаному в Україні, створює необхідні умови для гармонійного виховання, фізичного розвитку, повноцінного оздоровлення, змістовного відпочинку і дозвілля дітей та молоді, самореалізації, набуття навичок здорового способу життя, підготовки спортсменів для резервного спорту.
У пункті 28 зазначеного Положення визначено, що учасниками навчально-тренувальної та спортивної роботи в спортивній школі, зокрема, є тренери-викладачі. 
Переліком посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 14 червня 2000 № 963 (з наступними змінами), викладачі всіх спеціальностей віднесені до педагогічних працівників.
Крім того, відповідно до пункту 2 Порядку виплати надбавок за вислугу років педагогічним та науково-педагогічним працівникам навчальних закладів і установ освіти, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2001 року № 78, діяльність на посаді тренера-викладача у спортивних школах всіх типів зараховується до стажу педагогічної роботи. Тобто, згідно з вищевказаними нормативними актами тренер-викладач дитячо-юнацької спортивної школи є педагогічним працівником позашкільного навчального закладу і має право на пенсію за вислугу років при наявності відповідного педагогічного стажу роботи.
Отже, позивач у цій справі належить до категорії педагогічних працівників, оскільки є тренером-викладачем позашкільного закладу освіти, на якого законами, нормативно-правовими актами та трудовим контрактом покладено виконання виховних та педагогічних функцій. 
Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 27 листопада 2024 року у справі № 716/2152/23 (провадження № 61-7971св24), на яку посилається позивач у касаційній скарзі. 
У контексті наведеного доводи касаційної скарги про те, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій фактично обмежилися формальним підходом до визначення правового статусу посади позивача, помилково зазначивши, що посада тренер-викладач не належить до категорії педагогічних працівників, без належного аналізу змісту виконуваних ним функцій, правової природи його діяльності та норм спеціального законодавства у сфері освіти, помилково не врахували висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 27 листопада 2024 року у справі № 716/2152/23 (провадження 
№ 61-7971св24), є обґрунтованими. 
Зважаючи на те, що ОСОБА_1 є педагогічними працівником, який 26 лютого 2022 року призваний на військову службу за призовом під час мобілізації, на нього поширюються гарантії, передбачені частиною другою статті 57 Закону України «Про освіту», які відповідач порушив, а тому наказ Обласної дитячо-юнацької спортивної школи Житомирської обласної ради від 19 липня 2022 року № 28-к, яким позивачу з 19 липня 2022 року припинено виплату середнього заробітку на період проходження військової служби, є незаконним та підлягає скасуванню, а позивачу підлягає нарахування та виплата заробітної плати за період з 19 липня 2022 року до 23 грудня 2023 року. 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справу на новий розгляд.
Відповідно до частин першої, другої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.
Перевіривши в межах доводів касаційної скарги правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів Верховного Суду вважає за необхідне касаційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції скасувати й ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Згідно з підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Щодо розподілу судових витрат
Відповідно до частин першої-другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 
3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).
З огляду на висновок Верховного Суду про задоволення касаційної скарги, відповідно до частин першої та другої статті 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на відповідача. 
Зважаючи на те, що ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору, з Управління національно-патріотичного виховання, молоді та спорту Житомирської обласної державної адміністрації у дохід держави підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи судами першої, апеляційної і касаційної інстанцій у загальному розмірі 9 205,12 грн. 
Керуючись статтями 141, 400, 409, 412, 416 ЦПК України, ВерховнийСуд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ: 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Паламарчук Сергій Володимирович, задовольнити. 
Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 30 жовтня 2025 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 03 березня 2026 року скасувати і ухвалити нове судове рішення.
Визнати незаконним та скасувати наказ Обласної дитячо-юнацької спортивної школи з хокею на траві Житомирської обласної радивід 19 липня 2022 року 
№ 28-к.
Зобов`язати Управління національно-патріотичного виховання, молоді та спорту Житомирської обласної державної адміністрації нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за період з 19 липня 2022 року до 23 грудня 2023 року.
Стягнути з Управління національно-патріотичного виховання, молоді та спорту Житомирської обласної державної адміністрації у дохід держави судовий збір у розмірі 9 205,12 грн.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий	Д. Д. Луспеник   	
Судді:	І. Ю. Гулейков   	
	Г. В. Коломієць   	
	Р. А. Лідовець   	
	Ю. В. Черняк