РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/370/26 
номер провадження 2-о/695/80/26

11 травня 2026 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі:
головуючого судді - Ватажок-Сташинської А.В.,
за участю:
секретаря судового засідання - Біліченко С.В.,
заявника - ОСОБА_1 ,
представника заявника - адвоката Побиванця Ю.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Золотоноша цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Золотоніська міська рада про встановлення факту належності правовстановлюючого документа,

ВСТАНОВИВ:
До Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області звернувся ОСОБА_1 із заявою, у якій просить встановити факт належності правовстановлюючого документа, а саме те, що договір купівлі-продажу жилого будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 №141 від 08.12.1990, посвідчений секретарем виконавчого комітету Чапаєвської сільської ради Ткачук С.В., де покупцем зазначений ОСОБА_1 належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В обґрунтування заяви зазначено, що на підставі договору купівлі-продажу жилого будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 №141 від 08.12.1990, посвідченого секретарем виконавчого комітету Чапаєвської сільської ради Ткачук С.В., заявник є власником вказаного нерухомого майна. Однак у вказаному договорі допущено помилку у написанні прізвища покупця, а саме помилково зазначено « ОСОБА_2 », замість вірного « ОСОБА_3 ».
Ухвалою суду від 09.02.2026 відкрито окреме провадження у справі за вказаною заявою.
У судовому засіданні заявник та його представник на задоволенні заяви наполягали, пояснивши, що наявна у договорі купівлі-продажу домоволодіння описка є перешкодою для вчинення відповідних реєстраційних дій щодо реєстрації права власності заявника на належне йому нерухоме майно.
Заінтересована особа - Золотоніська міська рада у судове засідання явку свого представника не забезпечила, згідно з наявною у матеріалах справи заявою просить розглянути справу за його відсутності.
Заслухавши пояснення заявника та його представника, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які заявник послалася як на підставу своїх вимог, що не заперечувалось заінтересованою особою, та підтверджено доказами, які були досліджені у судовому засіданні, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, суд зазначає про таке.
Відповідно до свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 від 27.08.1964, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що в книзі записів актів громадянського стану про народження зроблено відповідний запис №11.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , документований паспортом громадянина України серія НОМЕР_2 , виданим 07.05.1998 Золотоніським МРВ УМВС України у Черкаській області.
Також ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований 07.11.2002 у Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків з присвоєнням РНОКПП, що стверджується карткою платника податків № НОМЕР_3 від 01.02.2012.
Крім того на ім?я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був виданий військовий квиток Серія НОМЕР_4 від 22.08.1983.
Згідно з пенсійним посвідченням № НОМЕР_5 Серія НОМЕР_6, виданим 24.03.2011 довічно, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є особою з інвалідністю ІІ групи загального захворювання.
Відповідно до Державного акта на право власності на земельну ділянку Серія ЯБ №165955 від 16.12.2004 ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 на підставі рішення Чапаєвської сільської ради від 28.12.1993 №13/21 належить на праві власності земельна ділянка площею 0,1802 га, розташована у с. Чапаєвка для ведення особистого підсобного господарства. Акт зареєстровано у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010478400001.
Право власності на підставі вказаного Державного акта зареєстровано у Державному реєстрі речових прав 20.05.2025, що стверджується даними Витягу, реєстраційний номер 428038870 від 22.05.2025.
Згідно з договором купівлі-продажу від 08.12.1990, зареєстрованим у реєстрі за №141, посвідченим секретарем виконавчого комітету Чапаєвської сільської ради Ткачук С.В., ОСОБА_4 продала ОСОБА_1 жилий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться у АДРЕСА_1 і розташований на присадибній земельній ділянці присадибного фонду колгоспу імені Чапаєва. На присадибній земельній ділянці розташований жилий дерев`яний будинок, обкладений сілікатною цеглою, жила площа становить - 23.7 кв.м, вкритий шифером. До будинку примикають: гараж, сарай, літня кухня, сарай пробивний колодязь, колодязь.
Відповідно до рішення про відмову у проведенні реєстраційних дій державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_5 №82640596 від 26.12.2025 ОСОБА_1 відмовлено у проведенні реєстраційних дій за його заявою, оскільки відповідно до поданої заяви прізвище заявника « ОСОБА_3 », а у договорі купівлі-продажу від 08.12.1990, серія та номер: 141 та у документі від підприємства бюро технічної інвентаризації, що містить відомості про зареєстроване право власності на паперовому носії до 01.01.2013, серія та номер: 984, дата документа: 13.08.2025, видавник: Комунальне підприємство «Черкаське обласне бюро технічної інвентаризації» Золотоніський виробничий відділок зазначене прізвище « ОСОБА_2 ».
Згідно з ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Згідно з ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Виходячи із висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (п.45), «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)».
Порядок розгляду справи щодо встановлення фактів, що мають юридичне значення, врегульовано у главі 6 «Розгляд судом справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» Розділу IV «Окреме провадження» ЦПК України, зокрема щодо встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Як визначено ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи у тому числі про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Пунктом 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, наводиться у ч.1 ст. 315 ЦПК України і не є вичерпним: суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхування; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвесті за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.
Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Згідно з роз?ясненнями, що викладені в п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що при розгляді справ про встановлення відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я по батькові місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи у паспорті, у тому числі факт належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документи належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.
Відповідно до ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.
Згідно з листом Верховного Суду України від 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, в порядку встановленому ЦПК України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте, сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим.
Предметом розгляду заяви є встановлення факту належності правовстановлюючого документа який, необхідний заявнику для оформлення особистих, майнових прав, що випливають із цього факту.
У даному конкретному випадку, виключним способом захисту права заявника є звернення до суду із заявою у порядку окремого провадження про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме те, що договір купівлі-продажу жилого будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 №141 від 08.12.1990, посвідчений секретарем виконавчого комітету Чапаєвської сільської ради Ткачук С.В., де покупцем зазначений ОСОБА_1 належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Таким чином, на підставі викладеного вище, відповідно до закону встановлення вказаних фактів породжує юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника, а саме: встановлення факту належності вказаного документа дає змогу заявнику ОСОБА_1 зареєструвати право власності на належне йому нерухоме майно, відомості про наявність якого він не може зареєструвати у Державному реєстрі речових прав, у зв`язку з помилками, які виникли при оформленні договору купівлі-продажу.
Відповідно до ч. 2 ст. 319 ЦПК України, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.
Згідно з ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Враховуючи, що встановлення факту належності правовстановлюючого документа, який просить встановити заявник є юридичним, оскільки від його встановлення залежить виникнення особистих прав заявника, а чинним законодавством не передбачений інший порядок його встановлення, він не пов`язаний з наступним вирішенням спору про право та встановлення його іншим шляхом неможливе, у зв`язку з чим заява підлягає задоволенню.
Керуючись ст. 13, 263, 265, 267, 268, 293, 315, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:
Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа - Золотоніська міська рада про встановлення факту належності правовстановлюючого документа - задовольнити.
Встановити юридичний факт того, що договір купівлі-продажу жилого будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 №141 від 08.12.1990, посвідчений секретарем виконавчого комітету Чапаєвської сільської ради Ткачук С.В., де покупцем зазначений ОСОБА_1 належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.В. Ватажок-Сташинська