ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Провадження № 22-ц/821/446/26	Головуючий по першій інстанції	
Справа № 761/285/25 Категорія: 304090000 	Душин О. В. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Сіренко Ю.  В. 	

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2026 року 

м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів: 

Сіренка Ю.В., Карпенко О.В., Василенко Л.І., 

учасники справи:

позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс»,

відповідач – ОСОБА_1 ,

третя особа – Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан»

особа, яка подає апеляційну скаргу – представник ОСОБА_1 – адвокат Зачепіло Зоряна Ярославівна,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Зачепіло Зоряни Ярославівни на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 25 листопада 2025 року (у складі судді Душина О.В.) в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 , третя особа: Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

В грудні 2024 року ТОВ «Діджи Фінанс» звернулось до суду із вказаним позовом. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 14.03.2021 відповідач ОСОБА_1 уклав з ТОВ «Мілоан» Договір про споживчий кредит (індивідуальна частина) № 102518451, відповідно до якого отримав кошти у розмірі 9000 грн зі сплатою процентів за користування кредитом, інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені договором.
ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу обумовлену суму кредитних коштів. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, у зв`язку із чим, має заборгованість у загальному розмірі 41400 грн, яка складається: 9000 грн – заборгованість за тілом кредиту; 32400 грн – заборгованість за відсотками.
23.06.2021 ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» уклали Договір відступлення прав вимоги № 03Т, за яким відбулося відступлення права вимоги за Договором про споживчий кредит (індивідуальна частина) № 102518451 від 14.03.2021.
Зазначена сума заборгованості відповідачем на час звернення до суду із позовом не погашена, що підтверджується розрахунком заборгованості, тому позивач просив позов задовольнити та стягнути з відповідача вказану заборгованість та судові витрати.
Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 25.11.2025 позов ТОВ «Діджи Фінанс» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» заборгованість за кредитним договором про споживчий кредит № 102518451 від 14.03.2021 в розмірі 41400 грн, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1500 грн та судовий збір в розмірі 2422,40 грн.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач умови кредитного договору належним чином не виконав, отримані кошти та кошти за користування кредитом позивачу не повернув, а тому заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. 
Не погоджуючись з таким рішенням суду, представником відповідача – адвокатом Зачепіло З.Я. подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 25.11.2025 скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
В обґрунтування скарги зазначає, що рішення суду першої інстанції не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, є необґрунтованим та незаконним Вказує, що в матеріалах справи відсутні докази надання кредитних коштів. Долучена позивачем копія платіжного доручення не є первинним документом, оформленим відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Крім того, представник відповідача звертає увагу на те, що кредитодавцем нараховувалися відсотки поза межами строку кредитування та їх розмір суперечить нормам Закону України « Про захист прав споживачів», принципам розумності та добросовісності.
12.01.2026 на адресу Черкаського апеляційного суду через підсистему «Електронний суд» від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції – без змін.
Зазначає, що у платіжному дорученні, яке наявне в матеріалах справи, відображена інформація щодо реквізитів платіжної картки відповідача, на яку було здійснено переказ кредитних коштів на виконання умов договору про споживчий кредит № 102518451 від 14.03.2021.
Також вказує, що умовами договору передбачено порядок продовження строку договору. Відтак, ТОВ «Мілоан» нараховано проценти за користування кредитом за 90 днів.
Відтак, вважає, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, підстави для скасування судового рішення відсутні.
Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ.
Згідно з п. 1 ч. 6 цієї статті для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 27 січня 2026 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів доходить таких висновків.
Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими. 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до умов договору про споживчий кредит № 102518451 від 14.03.2021, ТОВ «Мілоан» зобов`язалося надати ОСОБА_1 кредит в сумі 9000 грн зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів, а також можливих штрафних санкцій, що передбачені договором, строком на 30 днів, термін повернення кредиту та процентів за користування: 13.04.2021. 
Пунктом 1.5.2. визначено, що проценти за користування складають 5400 грн, які нараховуються за ставкою 2.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.
Відповідно до п. 1.6. стандартна (базова) процентна ставка становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування.
Кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок (п. 2.1.).
Відповідно до п. 2.3.1.2. продовження строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватися кредитними коштами, але загалом не може перевищувати 60 днів.
У пунктах 6.1. та 6.2. зазначено, що кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі товариства та доступний через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього кредитного договору. На договір накладається електронний підпис уповноваженого працівника кредитодавця з кваліфікованою електронною позначкою часу, що визначає дату та час укладення договору. 
До позову ТОВ «Діджи Фінанс» додано копію вказаного договору (а.с. 66-73), копію анкети?заяви на кредит № 102518451 (а.с. 11-12), копію графіку платежів за договором про споживчий кредит (а.с. 74), копію паспорта споживчого кредиту № 102518451 (а.с. 75-76) та копію відомості про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором № 102518451 (а.с. 16-17).
23.06.2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» відповідно до чинного законодавства України був укладений договір відступлення прав вимоги № 03Т. Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору відступлення прав вимог ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором № 102518451 від 14.03.2021. Загальна сума заборгованості складає 41400 грн.
Суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «Діджи Фінанс», але колегія суддів не може погодитися з ухваленим рішенням суду, з огляду на наступне.
Відповідно до положень ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
У відповідності до ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).
Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
У ст. 3 цього закону визначено, що електронний договір – це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
За змістом частин 3, 4, 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно?телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою.
Відповідно до положень ст. ст. 1077, 1078 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
В договорі про споживчий кредит № 102518451 від 14.03.2021 міститься позначка про підпис уповноваженої особи ТОВ «Мілоан» – Вініченка О.В.
Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що договір про споживчий кредит, паспорт споживчого кредиту та графік платежів за договором про споживчий кредит не містить підпису позичальника.
Також, ТОВ «Діджи Фінанс» не надало суду належних та допустимих доказів надсилання електронного повідомлення на укладення електронного договору, вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, реєстрації, створення особистого кабінету та проведення ідентифікації відповідача ОСОБА_1 при вході в особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію».
Крім того, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів надання відповідачу кредиту за вказаним договором. В матеріалах справи міститься копія платіжного доручення 25983231 від 14.03.2021 на суму 9000 грн, яка підписана ТОВ «Мілоан» з прикладенням печатки товариства.
Разом з тим, копія вказаного платіжного доручення не може вважатися належним доказом надання кредиту на підставі договору, оскільки вона не відповідає за формою та змістом вимогам, установленим постановою Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22 «Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті» у відповідній редакції. 
Надана ТОВ «Діджи Фінанс» копія платіжного доручення не містить відмітки банку або іншої уповноваженої установи про проведення платежу (інформації про його виконання).
В матеріалах справи відсутні докази, що рахунок, на який згідно вказаного платіжного доручення здійснювалося перерахування коштів, належить саме ОСОБА_1 .
Враховуючи викладене вище, апеляційний суд зазначає, що вказане платіжне доручення не є доказом перерахування коштів, оскільки не належить до засобів доказування, передбачених ст. 76 ЦПК України, і не є первинним бухгалтерським документом.
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо – безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Апеляційний суд зазначає, що посилання ТОВ «Діджи Фінанс» на платіжне доручення як на підставу задоволення позовних вимог є необґрунтованим, оскільки такі доручення є внутрішніми документами фінансових установ та не містять відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. 
Такого висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 13 травня 2020 року у справі № 219/1704/17.
Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що позивач не надав жодних первинних бухгалтерських документів на підтвердження переказу коштів на рахунок відповідача на підставі договору про споживчий кредит № 102518451 від 14.03.2021, а також документів, які б надавали можливість ідентифікувати належність відповідних рахунків відповідачу.
З огляду на недоведеність факту надання кредиту, вимога про його повернення, як і нарахування на таку суму відсотків та комісій, не може вважатися обґрунтованою.
Оскільки законодавство чітко встановлює перелік документів, на підставі яких здійснюється переказ і видача коштів з рахунків, то за відсутності таких доказів позовні вимоги є недоведеними, що унеможливлює стягнення будь-яких коштів, так як суд не може ґрунтувати своє рішення на припущеннях.
Крім того, з матеріалів справи встановлено, що розрахунку заборгованості відповідача ОСОБА_1 , тобто первинних документів про здійснення між сторонами фінансових операцій за період з дня укладення кредитного договору, позивачем до суду надано не було, а тому відсутні докази, що підтверджують факт отримання відповідачем кредитних коштів, період нарахування процентів, період прострочення платежів. 
На підтвердження наявності та розміру заборгованості по відсоткам позивачем надано лише складену ТОВ «Мілоан» відомість про щоденні нарахування та погашення, яка сама по собі не може бути належним та допустимим доказом правильності нарахування відсотків, періоду нарахування відсотків, не відображає плати за кредитом, якщо такі були.
З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про задоволення позовних вимог ТОВ «Діджи Фінанс» та стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором в розмірі 41400 грн. А тому, рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 25.11.2025 підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
У відповідності до положень ст. 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення повністю або частково є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги та у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору як особа з інвалідністю ІІ групи, з позивача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 4542 грн.
Керуючись ст. ст. 141, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Зачепіло Зоряни Ярославівни задовольнити.
Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 25 листопада 2025 року у даній справі скасувати та ухвалити нове.
В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» на користь держави судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 4542 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених Цивільним процесуальним кодексом України.

Судді Ю.В. Сіренко

Л.І. Василенко

О.В. Карпенко