ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2026 р.	Справа № 615/14/26	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Жигилія С.П. , Макаренко Я.М. ,
за участю секретаря судового засідання Колесник О.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Валківського районного суду Харківської області від 13.04.2026, головуючий суддя І інстанції: Токмакова А.П., м. Валки, повний текст складено 13.04.26 року по справі № 615/14/26
за позовом ОСОБА_1 
до  Державної служби України з безпеки на транспорті   
про скасування постанови у справі про притягнення до адміністративної відповідальності,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Валківського районного суду Харківської області з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті (далі по тексту – відповідач, ДС України з безпеки на транспорті), в якому просив суд:
- скасувати постанову Державної служби України з безпеки на транспорті серії АВ №00009379 від 17.12.2025 по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу 8500,00 грн за частиною 2 статті 132-1 КУпАП відносно ОСОБА_1 , а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити;
- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1331 грн 20 коп.
В обґрунтування позовних вимог зазначив про протиправність оскаржуваної постанови серії АВ № 00009379 від 17.12.2025, як такої, що складена з порушенням вимог статті 283 КУпАП, Порядку фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі, затвердженого постановою КМУ № 1174 від 27.12.2019 (далі по тексту – Порядок № 1174) та Інструкції з оформлення уповноваженими посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства інфраструктури України від 27.09.2021 № 512 (далі по тексту – Інструкція № 512), зокрема, постанова не містить відомостей про державний номерний знак причепу транспортного засобу, відповідачем не було здійснено належного аналізу навантаження на осі транспортного засобу з урахуванням їх конфігурації та групування (одиночні, здвоєні, строєні осі), а також не встановлено, який саме параметр було перевищено – загальну масу транспортного засобу чи навантаження на конкретну групу осей, що є обов`язковим для правильного застосування пункту 22.5 Правил дорожнього руху України (далі – ПДР України).
Вважав, що відображені у спірній постанові вагові показники є хибними та недостовірними, так як зважування у русі транспортного засобу, який перевозить сипучий вантаж (зернову культуру – кукурудзу), саме по собі не може дати достовірний результат, оскільки маса та розподіл такого виду вантажу можуть змінюватись під час руху транспортного засобу внаслідок технологічних та фізичних факторів. Однак, цієї обставини не було враховано ДС України з безпеки на транспорті при прийнятті оскаржуваної постанови.
Звернув увагу, що згідно із первинними документами на вантаж (ТТН № 000720 від 07.12.2025) маса вантажу кукурудзи (брутто), яка перевозилася, складала 39780 кг, при цьому, в пункті розвантаження (м. Ков`яги) маса вантажу у порівнянні з пунктом навантаження (с. Олександрівка, Богодухівського району, Харківської області) не змінилася та становила так само 39780 кг – брутто, що свідчить про незмінність ваги транспортного засобу в пункті навантаження та розвантаження. При цьому, зауважив, що вантажоодержувач ТОВ «Ков`ягівське» за допомогою власних автомобільних вагів, які проходили повірку 16.06.2025 (протокол повірки № 46547) підтверджено вагу брутто - 39780 кг.
Крім того, наявна у матеріалах справи ТТН, як первинний документ бухгалтерського обліку, належним чином не оцінена відповідачем, не співставлена з результатами автоматичного зважування та безпідставно проігнорована, що суперечить вимогам статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП).
Також зауважив, що згідно з положеннями пункту 22.5 ПДР України, нормативно допустимий ваговий показник становить 40 тон, а відтак, загальна маса транспортного засобу позивача не перевищувала гранично допустимі параметри і була в межах дозволеної.
Наголосив, що згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 власником автомобіля МАN TGX 18.480, д.н.з. НОМЕР_2 , є ФГ «СІМАГРО 2020», а власником напівпричепа FLIEGL SDS 350, д.н.з. НОМЕР_3 відповідно до свідоцтва про реєстрацію т/з серії НОМЕР_4 є ОСОБА_2 , однак. до відповідальності притягнуто ОСОБА_1 , а не саме підприємство, яке є власником транспортного засобу.
Рішенням Валківського районного суду Харківської області від 13.04.2026 по справі №615/14/26 у задоволенні позову ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови у справі про притягнення до адміністративної відповідальності – відмовлено.
Постанову серії АВ № 00009379 від 17.12.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 132-1 КУпАП – залишено без змін.
Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність, необґрунтованість, неповне з`ясування обставин у справі, неправильне застосуванням судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить суд апеляційної інстанції рішення Валківського районного суду Харківської області від 13 квітня 2026 року у справі № 615/14/26 за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови у справі про притягнення до адміністративної відповідальності — скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови у справі про притягнення до адміністративної відповідальності — задовольнити.
Скасувати постанову Державної служби України з безпеки на транспорті серії АВ №00009379 від 17.12.2025 про притягнення ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 132-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу 8500 грн.
Провадження у справі про адміністративне правопорушення — закрити у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. 
Стягнути з Державної служби України з безпеки на транспорті за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати, у тому числі судовий збір за подання позову та апеляційної скарги, а також витрати на професійну правничу допомогу, докази понесення яких будуть подані додатково у встановленому законом порядку.
Апеляційна скарга мотивована твердженнями про залишення судом першої інстанції поза увагою того факту, що між даними ТТН та WIM-комплексу існує істотна різниця у вазі транспортного засобу, яка становить понад 8 тон без врахування похибки та 3 600 кг з її урахуванням, що не може свідчити про правильність здійснених відповідачем вимірювань.
Переконував, що суд першої інстанції не з`ясував чи змінювався вантаж після виїзду транспортного засобу з пункту навантаження та здійснення зважування на повірених вагах вантажовідправника, чи перевозилися інші товарно-матеріальні цінності; чи є будь-які докази довантаження транспортного засобу, чи досліджувались первинні дані інформаційного файлу WIM, чи наявні всі метадані, необхідні для перевірки коректності автоматичного зважування, чи враховано особливості сипучого вантажу, чи могла різниця у понад 8 тон бути наслідком помилки автоматичного зважування, неправильного розпізнавання конфігурації транспортного засобу або некоректного розрахунку, що свідчить про необґрунтованість висновків про правомірність складеної відносно позивача постанови.
Стверджував, що наявність свідоцтва про повірку WIM-комплексу саме по собі не звільняє відповідача від обов`язку довести, що саме у спірному випадку транспортний засіб був коректно ідентифікований, правильно зважений, а результати вимірювання вірно оброблені та застосовані при винесенні спірної постанови.
Наполягав, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що ТТН № 000720 від 07.12.2025 містить недостовірні відомості або довільні чи сфальсифіковані показники ваги, не відповідає фактичним обставинам перевезення, а тому суд першої інстанції безпідставно не прийняв до уваги вказаний доказ, який підтверджує факт дотримання встановлених законодавством вагових обмежень для транспортних засобів.
Вважав, що суд мав перевірити, чи належно відповідачем встановлено відповідальну особу саме щодо всього транспортного составу, а не лише щодо тягача, номерний знак якого зафіксовано автоматичним пунктом, оскільки формальне посилання на те, що ОСОБА_1 є керівником ФГ «СІМАГРО 2020», не є достатнім для висновку про правомірність притягнення його до адміністративної відповідальності.
Наголосив, що сипучий вантаж може змінювати розподіл маси під час руху транспортного засобу, що має значення для оцінки осьових навантажень, конфігурації транспортного засобу та достовірності результатів автоматичного зважування, однак, суд не дослідив, чи могли особливості перевезення сипучого вантажу вплинути на результати WIM-зважування та чи врахував це відповідач при винесенні постанови.
Повідомив, що остаточний розмір витрат на правничу допомогу та відповідні докази (договір, акти, платіжні документи, тощо) будуть надані суду додатково до ухвалення судового рішення або в строк, визначений судом.
Відповідач, у надісланому до суду апеляційної інстанції відзиві на апеляційну скаргу, просив суд апеляційної інстанції залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване. 
Заперечуючи проти аргументів позивача, викладених в апеляційній скарзі, вказав, що перевищення нормативних габаритних параметрів транспортного засобу, визначених у пункті 22.5 ПДР України, було встановлено із врахуванням допустимої похибки вагового комплексу, як то передбачено ДСТУ OIML R 134-1:2010 (OIML R 134-1:2006, IDT).
Враховуючи те, що згідно з відомостями інформаційної карти габаритно-вагового контролю за постановою серії АВ № 00009379 від 17.12.2025 було встановлено перевищення загальної маси транспортного засобу на 8,450% (3,38 тон), при дозволеній максимальній фактичній масі 40 тон, вважав законним та обґрунтованим рішення суду першої інстанції.
З посиланням на Порядок № 1174 наголосив, що суть процесу автофіксації правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті полягає у забезпечення прозорості фіксації порушень, зменшення участі посадових осіб у вказаному процесі, що спрямовано на об`єктивну оцінку обставин та фактів вчинення правопорушення. Таким чином, закріплений в законодавстві та реалізований на практиці механізм фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі унеможливлює механічне втручання в роботу системи.
Зауважив, що відповідачем дотримано всіх вимог до засобів вимірювальної техніки, установлених Технічним регламентом № 94. Постанова містить посилання на технічний засіб вимірювання, що призводить до можливості його ідентифікації, а вимірювальна техніка за своїми характеристиками відповідає вимогам ДСТУ і враховує гранично допустимі похибки при зважуванні.
Окремо зазначив, що все обладнання для здійснення габаритно – вагового контролю, яке встановлено і працює, проходить обов`язкову сертифікацію згідно з ДСТУ OIML R 134-1:2010, який повністю відповідає вимогам Європейського стандарту OIML R 134-1:2006 для зважування транспортних засобів у русі та не обмежує використання сертифікованих систем в залежності від типу вантажу, що свідчить про необґрунтованість тверджень позивача про те, що перевезення сипучого вантажу могло вплинути на правильність здійснених відповідачем вимірів ваги транспортного засобу.
Посилаючись на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 31.07.2019 по справі № 802/518/17-а, переконував, що товарно-транспортна накладна не є первинним документом, який підтверджує фактичну вагу товарно-матеріальних цінностей, що перевозяться, а використовується виключно для обліку таких товарно-матеріальних цінностей в аспекті підтвердження факту. Тому, сам факт наявності товарно-транспортної накладної не виключає перевезення, одночасно і інших товарно-матеріальних цінностей, не вказаних в первинних документах, що впливає на загальну вагу транспортного засобу.
Крім того, додав, що товарно-транспортна накладна не може беззаперечно свідчити про достовірність зваження транспортного засобу та вантажу з боку позивача, а тому посилання позивача на те, що перевезення товару відповідно до товарно транспортної накладної виключає перевантаження транспортних засобів, є недоведеним.
З огляду на вищевказане, стверджував про не наведення позивачем жодних належних, допустимих та достатніх доказів на спростування позиції відповідача, а відтак, вважав, що постанова, яка оскаржується є законною та обґрунтованою, а ОСОБА_1 , в свою чергу, правомірно притягнуто до відповідальності за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП.
У надісланій до суду апеляційної інстанції відповіді на відзив на апеляційну скаргу, позивач вважав доводи, викладені у відзиві Державної служби України з безпеки на транспорті на апеляційну скаргу, такими, що не спростовують доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 , у зв`язку з чим, вважав наявними підстави для їх відхилення, скасування рішення суду першої інстанції та прийняття постанови про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
В обґрунтування відповіді на відзив на апеляційну скаргу зазначив, що відповідач не довів яким чином транспортний засіб, який за даними ТТН та повірених стаціонарних ваг мав масу 39780 кг, у момент автоматичної фіксації міг мати масу 48200 кг або 43380 кг після врахування похибки, що свідчить про необґрунтованість спірної постанови.
Переконував, що сам факт повірки або сертифікації WIM-комплексу не є тотожним доведенню складу адміністративного правопорушення у конкретній справі.
Зауважив, що у суді першої інстанції не були досліджені повний інформаційний файл WIM, усі метадані автоматичної фіксації, фотографії транспортного засобу у такій якості, яка дозволяє перевірити конфігурацію автопоїзда, дані щодо розпізнавання номерного знаку тягача і напівпричепа, дані щодо визначення кількості осей, скатності, первинні дані щодо навантаження на кожну вісь, технічні відомості щодо умов фіксації, дані, які дозволяють виключити помилку автоматичної ідентифікації або некоректного розрахунку, а загальне посилання відповідача на те, що така інформація "має міститися" у метаданих відповідно до Порядку № 1174, не означає, що вона фактично була надана суду, досліджена судом та оцінена у судовому рішенні.
Наполягав, що саме відповідач мав довести не лише формулу розрахунку навантаження, а й достовірність первинного вимірювання, правильність ідентифікації транспортного засобу, визначення його конфігурації, кількості осей, розподілу навантаження, а також відсутність помилки автоматичного пункту, однак цього не зробив, а отже і не довів наявності у діях позивача складу адміністративного правопорушення.
В іншій частині зміст відповіді на відзив на апеляційну скаргу є аналогічним змісту позовної заяви та апеляційної скарги.
Учасники справи в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином за допомогою засобів підсистеми ЄСІТС "Електронний суд" та шляхом розміщення на веб-порталі "Судова влада" повідомлення про виклик у судове засідання, про причини неявки до суду не повідомили.
У надісланій до суду апеляційної інстанції відповіді на відзив на апеляційну скаргу, представник позивача просив проводити розгляд справи № 615/14/26 без участі ОСОБА_1 та його представника за наявними матеріалами у справі.
Відповідно до частини 3 статті 268 та частини 2 статті 313 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у суді апеляційної інстанції.
Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 17.12.2025 головним спеціалістом відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень управління автоматичної фіксації порушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Солов`янчик С. І. винесено постанову серії АВ № 00009379 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 132-1 КУпАП, за те, що він 07.12.2025 о 10:55 на 1+941км а/д Р-51 в Харківській області допустив рух т/з МАN TGX 18.480, д.н.з. НОМЕР_2 , із перевищенням нормативних параметрів, визначених пунктом 22.5 ПДР, а саме перевищення загальної маси т/з на 8.450% (3,38 тон) при дозволеній максимальній фактичній масі 40 тон (виміряні з урахуванням похибки вагові параметри т/з – загальна маса 43380 кг).
Правопорушення зафіксоване технічним засобом WIM 62, WAGA-WIM35, зав.№ 11, серія, номер свідоцтва про повірку технічного засобу та строк його дії № 462 до 09.06.2026, № 4/7126 до 09.06.2026. 
За встановленими обставинами на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 8500 грн.
До позовної заяви представник позивача надав копію ТТН № 000720 від 07.12.2025, з якої вбачається, що автомобільний перевізник ФГ «СІМАГРО 2020» в особі водія ОСОБА_3 на автомобілі МАN TGX 18.480, д.н.з. НОМЕР_2 , з напівпричепом FLIEGL SDS 350, д.н.з. НОМЕР_3 , отримав для перевезення кукурудзу 3 класу врожаю 2025 року вагою: брутто – 39780 кг, маса тари – 14900 кг, нетто – 24880 кг.
Згідно з протоколом повірки ваги № 46547 від 16.06.2025, автомобільні ваги ВТА-60,2Р № 108, 2008 р.в., місце проведення повірки – ТОВ «Ков`ягівське», відповідають ГОСТ 29329 і визнані придатними до експлуатації.
Із доданого представником відповідача до відзиву свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 4/4126 від 09.06.2025, прилад автоматичний для зважування дорожніх т/з WAGA-WIM35 (у складі автоматичного пункту ваго-габаритного контролю «WAGA») зав.№11, відповідає вимогам ДСТУ OIML R 134-1:2010 Прилади автоматичні для зважування дорожніх т/з у русі та вимірювання навантаження на вісь. Свідоцтво чинне до 09.06.2026.
Не погодившись із вказаною постановою відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом про її скасування.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості та доведення відповідачем належними та допустимими доказами факту вчинення позивачем правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 132-1 КУпАП, що слугувало підставою для винесення спірної постанови. 
Судом першої інстанції враховано, що оскаржувана постанова містить усі передбачені положеннями статті 283 КУпАП обов`язкові відомості щодо події правопорушення, суб`єкта адміністративної відповідальності, накладеного стягнення та порядку його сплати, порядку ознайомлення та оскарження постанови, інші обов`язкові відомості, визначені статтею 283 КУпАП, а також передбачену Інструкцією № 512 додаткову інформацію про транспортний засіб, а відтак відповідає вимогам Порядку № 1174, що унеможливлює її скасування.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає таке.
Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року № 3353-XII (далі по тексту – Закон № 3353-XII) встановлено Правилами дорожнього руху. 
Відповідно до частини 5 статті 14 Закону № 3353-XII учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
За приписами пункту 1.9. ПДР, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Пунктом 1.3 ПДР передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Згідно з частиною 2 статті 29 Закону № 3353-XII, з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України. 
Єдині вимоги до проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів з вантажем або без нього автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами визначені Правилами проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 № 30 (далі по тексту - Правила № 30).
Відповідно до пункту 4 Правил № 30, рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів. Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 ПДР України на 2% (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.
Згідно з пунктом 22.5 ПДР рух транспортних засобів та їх составів допускається у разі, коли їх параметри не перевищують, зокрема: б) фактичної маси: для двовісного автомобіля (тягача) з трьохвісним напівпричепом для доріг державного значення, 40 тонн, місцевого значення – 24 тонн.
Рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоча б один з їх габаритних та/або вагових параметрів перевищує нормативи, визначені цим пунктом, здійснюється відповідно до Правил № 30 “Про проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами” (Офіційний вісник України, 2001 р., № 3, ст. 75).
Вимоги цього пункту не поширюються на транспортні засоби спеціального призначення, які виконують функції зимового утримання автомобільних доріг, та Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту під час слідування (повернення) до (з) місця виконання заходів із захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій та запобігання їх виникненню, ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій, гасіння пожеж.
Рух транспортних засобів та їх составів, фактична маса та навантаження на вісь яких перевищують параметри, визначені підпунктами “б” та “в” цього пункту, у разі перевезення подільних вантажів забороняється.
На ділянках автомобільних доріг загального користування місцевого значення, на яких створені дорожні умови, що дають можливість рухатися з більшими фактичною масою та навантаженням на вісь, за погодженим з уповноваженим підрозділом Національної поліції рішенням власників доріг або органів, яким передано право на утримання таких доріг, можуть встановлюватися дорожні знаки 3.15 та 3.16 із параметрами, визначеними для автомобільних доріг загального користування державного значення.
Дорожнє перевезення небезпечних вантажів здійснюється відповідно до Директиви 2008/68/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 24 вересня 2008 р. про внутрішні перевезення небезпечних вантажів, Європейської Угоди про міжнародне дорожнє перевезення небезпечних вантажів та нормативно-правових актів України у зазначеній сфері.
У період воєнного стану в Україні та протягом трьох місяців з дня його припинення або скасування вимоги абзаців першого та другого цього пункту не поширюються на транспортні засоби, які здійснюють перевезення вантажів з метою їх використання для забезпечення обороноздатності держави за рішенням військового командування, в інтересах якого здійснюється таке перевезення.
Приписами частини 2 статті 132-1 КУпАП передбачено, що перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами тягне за собою накладення штрафу в розмірі: п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно; однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20%; двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20%, але не більше 30%; трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30%.
Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно зі статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Виходячи зі змісту частини 7 статі 258 КУпАП у разі виявлення адміністративного правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого за допомогою працюючих в автоматичному режимі спеціальних технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, правопорушення, передбаченого статтею 132-2 цього Кодексу, та/або порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису), протокол про адміністративне правопорушення не складається, а постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
За визначенням, наведеним у частині 1 статті 14-3 КУпАП, адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, передбачені частиною другою статті 122-2, частинами другою і третьою статті 132-1 цього Кодексу, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі (за допомогою комплексу технічних засобів автоматичного визначення вагових, габаритних та інших параметрів транспортного засобу з функціями фотозйомки та/або відеозапису, що функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань на момент запиту відсутні відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.
Згідно з частиною 3 статті 14-3 КУпАП, відповідальна особа, зазначена у частині першій цієї статті, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України, звільняється від відповідальності за адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, у випадках, передбачених статтею 279-7 цього Кодексу.
Відповідно до частини 1 статті 279-7 КУпАП, відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-3 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України, звільняється від адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, якщо протягом 20 календарних днів з дня вчинення відповідного правопорушення або з дня набрання постановою про накладення адміністративного стягнення законної сили:
така особа надала документ, який підтверджує, що до моменту вчинення правопорушення транспортний засіб вибув з її володіння внаслідок протиправних дій інших осіб, або щодо протиправного використання іншими особами номерних знаків, що належать її транспортному засобу;
особа, яка користувалася транспортним засобом на момент вчинення зазначеного правопорушення, звернулася особисто до органу (посадової особи), уповноваженого розглядати справи про адміністративні правопорушення, із заявою про визнання зазначеного факту адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності, а також надала документ (квитанцію) про сплату відповідного штрафу.
Положеннями частини 1 статті 279-5 КУпАП встановлено, що у разі якщо адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, передбачені частиною другою статті 122-2, частинами другою, третьою статті 132-1 цього Кодексу, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, або в разі вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтею 132-2 цього Кодексу, уповноважені на те посадові особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів, а в разі необхідності - за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань встановлюють відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-3 цього Кодексу, або вантажовідправника.
Процедура внесення до Єдиного державного реєстру транспортних засобів (далі - Реєстр) відомостей про належного користувача транспортного засобу (далі - належний користувач) для автоматизованого обліку регламентована положеннями Порядку внесення відомостей про належного користувача транспортного засобу до Єдиного державного реєстру транспортних засобів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 2022 р. № 1145 (далі по тексту – Порядок № 1145).
Згідно із пунктом 4 Порядку № 1145 належний користувач - фізична особа, яка на законних підставах користується транспортним засобом, що їй не належить, а також керівник юридичної особи (особа, яка виконує повноваження керівника юридичної особи) або працівник, визначений керівником юридичної особи, яка є власником транспортного засобу, які в разі внесення щодо них відомостей до Реєстру несуть відповідно до статті 14-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення відповідальність за адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису).
З аналізу наведених норм слідує, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 132-1 КУпАП, зафіксоване в автоматичному режимі, виноситься на власника транспортного засобу або належного користувача.
Як встановлено судом першої та підтверджено в суді апеляційної інстанції власником транспортного засобу (тягача) МАN TGX 18.480, д.н.з. НОМЕР_2 є ФГ «СІМАГРО 2020» відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 .
Згідно із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , власником напівпричіпу FLIEGL SDS 350, д.н.з. НОМЕР_3 є також ОСОБА_1 .
При цьому, позивачем не заперечується, що саме він є керівником Фермерського господарства «СІМАГРО 2020», а тому, з огляду на приписи статті 14-3 КУпАП, як керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб є суб`єктом відповідальності за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху транспортним засобом МАN TGX 18.480, д.н.з. НОМЕР_2 з напівпричіпом FLIEGL SDS 350, д.н.з. НОМЕР_3 автомобільними дорогами.
Докази внесення відомостей до Єдиного державного реєстру транспортних засобів про належного користувача вказаного транспортного засобу матеріали справи не містять.
Згідно зі статтею 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до статті 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною 2 цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що постанова від 17.12.2025 серії АВ № 00009379 містить всі обов`язкові відомості, передбачені статтею 283 КУпАП.
Згідно з пунктом 3 розділу ІІ Інструкції № 512, під час опрацювання матеріалів інформаційного файлу та встановлення факту вчинення адміністративного правопорушення, розгляд якого віднесено до компетенції Державної служби України з безпеки на транспорті, уповноважена посадова особа виносить сформовану системою у автоматичному режимі постанову без складання протоколу про адміністративне правопорушення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України, оформлюється відповідно до додатка 1 до цієї Інструкції.
Вказане свідчить, що Інструкцією № 512 затверджено лише форму, а не вимоги до змісту постанови.
Проаналізувавши зміст додатку 1 до Інструкції № 512 (в редакції на час складення спірної постанови), яким передбачено форму постанови, колегія суддів зазначає, що остання вимагає зазначення уповноваженою особою наступних відомостей: дата, час, індекс та місце вчинення адміністративного правопорушення, марка, модель, державний номерний знак транспортного засобу, прізвище, власне ім`я, по батькові (за наявності) особи, зазначеної у статті 143 КУпАП, дата народження, місце проживання (перебування), реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія (за наявності) та номер паспорта, опис обставин, частина статті, стаття КУпАП, за якими передбачено відповідальність, прізвище, сума штрафу.
Отже, за нормативно встановленою формою не передбачено обов`язкового зазначення у постанові причепу, його типу та державного номерного знаку, на відсутність яких вказує позивач. Колегія суддів враховує, що опис обставин правопорушення здійснюється на розсуд уповноваженої особи та має відповідати вимогам статті 283 КУпАП, а вказана Інструкція №512, як підзаконний нормативно-правовий акт, визначає перелік інформаційних даних, які можуть, а не повинні, міститися у постанові в залежності від обставин вчинення порушення.
Порядком № 1174 передбачено необхідність зазначення (в разі використання), причепу чи напівпричепу, саме в метаданих, які є окремим документом та слугують додатком до постанови, відомостей щодо причепу, напівпричепу чи інших причіпних пристроїв та його державного номерного знаку.
Так, дослідивши наявні в матеріалах справи метадані до постанови АВ № 00009379, колегією суддів встановлено, що останні містять відомості про наявність причепу, у тому числі його державного номерного знаку – АХ4458ХF.
Крім того, дослідивши зміст спірної постанови, колегія суддів зазначає, що така окрім обов`язкових відомостей, передбачених статтею 283 КУпАП, має також додаткову інформацію, передбачену Інструкцією № 512, зокрема відмітку про врахування похибки, формулу розрахунку перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм, фактичні зафіксовані параметри транспортного засобу (кількість осей; спарені колеса, відстань між осями, навантаження на кожну вісь та загальну масу).
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про відповідність постанови від 17.12.2025 серії АВ № 00009379 вимогам, встановленим статтею 283 КУпАП.
Положеннями статті 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів (частина 1 статті 247 КУпАП).
Приписами частин 1, 2 статті 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами:
1) письмовими, речовими і електронними доказами;
2) висновками експертів;
3) показаннями свідків.
Відповідно до статті 251 КпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
На виконання вимог частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. 
За змістом норм частин 1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Колегія суддів зазначає, що за змістом диспозиції норми частини 2 статті 132-1 КУпАП, для визначення складу адміністративного правопорушення з`ясуванню та перевірці підлягає факт перевищення вагової норми та її відсоток, тобто величини, що підлягає обчисленню шляхом порівняння граничної допустимої фактичної маси типу транспортного засобу з інформацією про фактичну масу транспортного засобу в момент зважування.
Отже, дані вимірювання фактичної маси (ваги) транспортного засобу та фактичного навантаження на осі є визначальними для висновку про наявність чи відсутність складу адміністративного правопорушення.
Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження порушення позивачем пункту 22.5 ПДР відповідачем до матеріалів справи надано витяги із програми АРМ аудиту стосовно зафіксованої події порушення (а. с. 49), свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 4/7126 (а. с. 45), додаток до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 4/7126 (а. с. 45 зворот), інформаційну карту габаритно-вагового контролю (а. с. 52), фото транспортного засобу в момент вчинення адміністративного правопорушення (а. с. 46-48).
Судом апеляційної інстанції встановлено, що спірна постанова містить інформацію про технічний засіб, яким в автоматичному режимі зафіксовано правопорушення, а саме WIM 62, WAGA-WIM35, зав. № 11. 
Також зазначено серію та номер свідоцтва про повірку технічного засобу- № 462, № 4/7162, термін дії до 09.06.2026, копія якого міститься в матеріалах справи.
Механізм фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі визначений Порядком № 1174.
Згідно з пунктами 2, 16 Порядку № 1174 посадові особи Укртрансбезпеки, уповноважені розглядати справи про правопорушення, зафіксовані в автоматичному режимі, під час їх розгляду використовують інформаційні файли, тобто упорядковану сукупність відомостей про: транспортний засіб; відповідальну особу, визначену статтею 14-3 КУпАП; наявність/відсутність документа, який підтверджує внесення плати за проїзд, або дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні; метаданих, сформованих автоматичним пунктом.
Відповідно до пункту 8 Порядку № 1174 вимоги до технічних засобів автоматичних пунктів визначаються Технічним регламентом засобів вимірювальної техніки, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2016 року № 163 (далі по тексту - Технічний регламент засобів вимірювальної техніки).
Положеннями пункту 9 зазначеного Технічного регламенту засобів вимірювальної техніки передбачено, що засоби вимірювальної техніки можуть бути надані на ринку та/або введені в експлуатацію в разі, коли вони відповідають вимогам цього Технічного регламенту.
Згідно з пунктом 2 Порядку № 1174 система фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі (далі - система) - взаємопов`язана сукупність автоматичних пунктів та інформаційно-телекомунікаційної системи.
Фіксація правопорушень в автоматичному режимі здійснюється на автоматичних пунктах, які облаштовані відповідно до вимог, визначених у додатку (пункт 7 Порядку № 1174).
Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 1 Закону України “Про метрологію та метрологічну діяльність”, засоби вимірювальної техніки - засоби вимірювань, вимірювальні системи, матеріальні міри, стандартні зразки та будь-які частини засобів вимірювань або вимірювальних систем, якщо ці частини можуть бути об`єктом спеціальних вимог та окремого оцінювання відповідності.
На виконання вимог частин 1, 2 статті 8 Закону України “Про метрологію та метрологічну діяльність”, у сфері законодавчо регульованої метрології застосовуються засоби вимірювальної техніки, які відповідають вимогам щодо точності, регламентованим для таких засобів, у встановлених умовах їх експлуатації.
Експлуатація засобів вимірювальної техніки, які застосовуються у сфері законодавчо регульованої метрології (далі - законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки), здійснюється з дотриманням правил застосування таких засобів, встановлених у нормативно-правових актах, і вимог щодо їх експлуатації, встановлених в експлуатаційних документах на такі засоби.
Як передбачено частиною 2 статті 12 Закону України “Про метрологію та метрологічну діяльність”, наукові метрологічні центри у сферах діяльності, визначених положеннями про них та нормативно-правовими актами, зокрема, проводять оцінку відповідності засобів вимірювальної техніки; проводять калібрування та повірку засобів вимірювальної техніки.
На виконання вимог частин 1, 2 статті 16 Закону України “Про метрологію та метрологічну діяльність” оцінка відповідності законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки вимогам технічних регламентів проводиться у разі, коли це передбачено відповідними технічними регламентами. Оцінку відповідності законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки вимогам технічних регламентів проводять виробники цих засобів, призначені органи з оцінки відповідності та інші суб`єкти, визначені у відповідних технічних регламентах або передбачених ними процедурах оцінки відповідності. Порядок проведення оцінки відповідності законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки встановлюється технічними регламентами та іншими нормативно- правовими актами.
За приписами частин 1, 2 статті 17 Закону України “Про метрологію та метрологічну діяльність”, законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту.
Нормами пункту 2 Технічного регламенту засобів вимірювальної техніки встановлено, що його дія поширюється на засоби вимірювальної техніки, зазначені у додатках 3-12, а саме автоматичні зважувальні прилади.
Відповідно до пункту 114 Технічного регламенту засобів вимірювальної техніки, виробник наносить знак відповідності і додаткове метрологічне маркування, передбачені Технічним регламентом, і під відповідальність призначеного органу, зазначеного в пункті 106 цього додатка, його ідентифікаційний номер на кожний окремий засіб вимірювальної техніки, який відповідає затвердженому типу, описаному в сертифікаті перевірки типу, та застосовним вимогам Технічного регламенту. 
Колегією суддів встановлено, що свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 4/7126, яке чинне до 09.06.2026, підтверджено відповідність приладу автоматичного для зважування дорожніх транспортних засобів у русі WAGA-WIM35 (у складі автоматичного пункту ваго-габаритного контролю «WAGA», зав. № 11) за результатами повірки встановлено, що засіб вимірювальної техніки відповідає вимогам ДСТУ OIML R 134-1:2010 прилади автоматичні для зважування дорожніх транспортних засобів у русі та вимірювання навантаження на вісь. Частина 1. Загальні технічні вимоги та методи випробування (OIML R 134-1:2010) та технічній документації виробника. 
Згідно із додатком до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 4/7126 за результатами повірки встановлено клас точності під час визначення маси транспортного засобу у русі 10; клас точності під час визначення навантаження на одинарну вісь на групу осей F.
Отже, у вищевказаному свідоцтві про повірку наявна відмітка щодо проходження технічного випробування зі здійснення зважування транспортних засобів у русі (ДСТУ OIML R 134-1:2010), що спростовує доводи ОСОБА_1 про можливі неточності при здійсненні таких вимірювань.
Згідно з пунктами 12-15 Порядку № 1174 автоматичний пункт може забезпечувати: вимірювання навантажень, що припадають на кожну вісь транспортного засобу; вимірювання загальної маси транспортного засобу; визначення кількості осей транспортного засобу та віднесення транспортного засобу до однієї із відповідних категорій; вимірювання міжосьових відстаней транспортного засобу; визначення кількості коліс (скатності) на осях транспортного засобу; вимірювання габаритів транспортного засобу; фіксацію та розпізнавання державних номерних знаків транспортного засобу, причепу, напівпричепу та інших причіпних пристроїв (у разі використання такого та/або заднього державного номерного знака транспортного засобу); фіксацію фронтального зображення транспортного засобу; фіксацію загального вигляду транспортного засобу (вигляд збоку) в момент проїзду через автоматичний пункт (оглядова фотографія транспортного засобу, на якій відображені його контури та кількість осей); первинне оброблення зібраних даних та передачу інформації до інформаційно-телекомунікаційної системи за допомогою засобів захищених каналів зв`язку із використанням наскрізного шифрування; автентифікацію автоматичного пункту, контроль цілісності, авторства, доступності, а також неспростовності дій щодо інформації, що передається від автоматичного пункту до інформаційно-телекомунікаційної системи.
Під час вимірювання габаритно-вагових параметрів транспортних засобів застосовуються засоби вимірювальної техніки, які відповідають вимогам законодавства про метрологію та метрологічну діяльність.
Інформація від автоматичних пунктів передається до інформаційно-телекомунікаційної системи у вигляді метаданих.
Метадані повинні містити дані про:
засоби вимірювальної техніки - назва засобу вимірювальної техніки та його умовне позначення, серійний номер, найменування виробника, рік виготовлення, метрологічні характеристики, найменування власника засобу вимірювальної техніки, документи про відповідність та/або результати повірки (дата повірки, строк дії повірки);
місце фіксації (кілометр + метр, географічні координати);
найменування автомобільної дороги загального користування, вулиць і доріг міст та інших населених пунктів;
дату і час фіксації здійснення вимірювання, смугу руху, напрямок руху, максимальне дозволене навантаження на вісь, державний номерний знак транспортного засобу, причепу, напівпричепу та інших причіпних пристроїв (у разі використання такого та/або заднього державного номерного знака транспортного засобу), категорію транспортного засобу, тип транспортного засобу згідно з пунктом Г.2 додатка Г ДСТУ 8824:2019 "Автомобільні дороги. Визначення інтенсивності руху та складу транспортного потоку", повну масу транспортного засобу, ширину, висоту, довжину, розподіл навантаження за осями транспортного засобу (номер осі, фактичне навантаження на вісь, сумарне фактичне навантаження на вісь, сукупність осей, фактичну міжосьову відстань, фактичну шинність (кількість коліс) на осі);
фотографії транспортного засобу - фронтальна, фотографія державного номерного знака транспортного засобу, фотографія державного номерного знака причепу, напівпричепу та інших причіпних пристроїв (у разі використання такого та/або заднього державного номерного знака транспортного засобу), оглядова фотографія із зображенням розпізнаного державного номерного знака;
відеозапис руху транспортного засобу через автоматичний пункт (за наявності).
Також, з аналізу положень Порядку № 1174 вбачається, що система забезпечує автоматизоване формування проекту постанови про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані в автоматичному режимі за допомогою автоматичних пунктів, відповідно до законодавства.
З вищевикладеного вбачається, що процес системи фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті здійснюється в автоматичному режимі, що включає формування структурованих даних, інформаційних файлів тощо, та має як наслідок - автоматизоване формування системою проекту постанови про адміністративні правопорушення, а відтак, і габаритно-вагові розрахунки щодо транспортного засобу здійснюються в автоматичному режимі та в подальшому застосовуються відповідною посадовою особою при прийнятті постанови у справі про адміністративне правопорушення.
Постановою від 17.12.2025 серії АВ № 00009379 зафіксовано фактичні параметри транспортного засобу: кількість вісей – 5 шт.; спарені колеса – 2 вісь; відстань між вісями 1-2 – 3580 мм, 2-3 – 4390 мм, 3-4 – 1350 мм, 4-5 – 1360 мм; навантаження на вісь 1 – 8300 кг, 2 – 12050 кг, 3 – 9200 кг, 4 – 9200 кг, 5 – 9450 кг; загальна маса 48200 кг.
Зазначені параметри відповідають тим, що містяться в автоматично сформованій інформаційній картці габаритно-вагового контролю (а. с. 52).
Змістом інформаційної картки габаритно-вагового контролю підтверджено, що показник зважування weight-full (повна маса) транспортного засобу МАN TGX 18.480, д.н.з. НОМЕР_2 в момент вчинення правопорушення складає 48200 кг при дозволеному максимальному навантаженні в 40 тон, що свідчить про недотримання позивачем вимог, встановлених пунктом 22.5 ПДР.
Формула розрахунку % перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами закріплена в Додатку 1 до Інструкції № 512, відповідно до якої: % перевищення = ((Х факт - Х норм - похибка пристрою) / Х норм) х 100 % Х факт - фактично зафіксований параметр габариту або ваги відповідно в натуральних одиницях (тонна або міліметр); Х норм - нормативно дозволений параметр габариту або ваги відповідно в натуральних одиницях (тонна або міліметр), зазначений відповідно до пункту 22.5 ПДР. 
Похибка пристрою - регламентовано допустима похибка вимірювального пристрою параметрів габариту або ваги у відсотках відповідно до ДСТУ OIML R 134-1:2010, помножена на Х факт (під час розрахунку використовується у натуральних одиницях (тонна або міліметр).
Як зазначено у спірній постанові похибка пристрою для параметру загальної маси ТЗ становить 10 % від фактичної маси ТЗ.
Отже, розрахунок відсоткового перевищення загальної маси транспортного засобу виглядає так: 48200 – 40000 – (10%х 48200)/ 40000)х100 = 8,45% із врахуванням похибки вимірювання вагового комплексу, яка складає 10% щодо визначення загальної маси транспортного засобу. 
Зазначені показники відповідають тим, що містить оскаржувана постанова.
Слід врахувати, що інформація, яка міститься в автоматично сформованій технічним приладом картці габаритно-вагового контролю, а саме: пост: Р-51, Мерефа – Лозова – Павлоград, км 1+941, (WAGA-WIM35, зав № 11) час: 2025-12-07 10:55:12.121, не має розбіжностей з відомостями, зазначеними у постанові від 17.12.2025 серія АВ № 00009379. 
Колегія суддів зазначає, що у постанові від 17.12.2025 серія АВ № 00009379 відображено посилання на загальнодоступний веб-сайт в мережі інтернет: https://wim.dsbt.gov.ua/r/a/ АВ00009379, на якому особа може ознайомитися із зображенням чи відеозаписом (за наявності) транспортного засобу в момент вчинення правопорушення та постановою в електронній формі, використавши ідентифікатор доступу IqbasD8VeRgBH.
Так, суд апеляційної інстанції, перейшовши за вищевказаним посиланням, встановив, що в системі “Сервіс перевірки адміністративних правопорушень” наявна фотографія, з якої можливо ідентифікувати автомобіль DAF з номерним знаком НОМЕР_2 (1 фото), наближений номерний знак (2 фото), наближений номерний знак причепу АХ4458ХF (3 фото), а також віддалене фото транспортного засобу в момент проїзду через пункт габаритно-вагового контролю 07.12.2025 о 10 год 55 хв (4 фото), віддалене фото транспортного засобу спереду в момент проїзду через пункт габаритно-вагового контролю (5 фото).
За встановлених обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що наданими відповідачем до матеріалів справи фотографіями у сукупності з інформаційною карткою габаритно-вагового контролю підтверджується факт пересування автомобілю МАN TGX 18.480, д.н.з. НОМЕР_2 через пункт зважування.
Колегія суддів зазначає, що подія та склад адміністративного правопорушення підтверджуються наданими відповідачем до матеріалів справи доказами, є належним чином доведені та відображені у спірній постанові.
Посилання апелянта на інформацію, яка відображена у товарно-транспортній накладній № 000720 від 07.12.2025, де маса вантажу кукурудзи 3 класу врожаю 2025 року (нетто) - 24880 кг, загальна маса (брутто) – 39780 кг, не спростовують вчинення позивачем вищевказаного правопорушення, оскільки вказаний документ можливо скласти в односторонньому порядку, зазначивши довільні показники маси. Водночас, дані сертифікованого автоматичного приладу зважування, яким було вимірено фактичну вагу в момент проїзду автомобіля позивача, не викликають сумніву у їх достовірності.
При цьому слід зазначити, що товарно-транспортна накладна № 000720 від 07.12.2025 містить розбіжності, які полягають у зазначенні, водночас, друкованими символами маси вантажу (нетто) - 24880 кг, маси тари – 14900 кг, загальної маси (брутто) – 39780 кг, та власноруч написаними даними маси вантажу (нетто) - 24740 кг, маси тари – 14820 кг, загальної маси (брутто) – 39560 кг, що ставить під сумнів достовірність такої інформації.
Слід також зауважити, що вказана товарно-транспортна накладна відповідачу не надавалася, доказів зворотного до матеріалів справи не додано.
Крім того, відповідно до пункту 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363, товарно-транспортна накладна не є первинним документом, що підтверджує фактичну вагу товарно-матеріальних цінностей, що перевозяться, а використовується виключно для обліку таких товарно-матеріальних цінностей.
Доводи позивача про те, що ним здійснювалось перевезення сипучого вантажу, а тому, з урахуванням фізичних характеристик такого вантажу, дані зважувань є неправильними, колегія суддів вважає неприйнятними з огляду на встановлені у цій справі обставини та досліджені докази. Перевізник повинен дотримуватись технічних характеристик, не навантажувати автомобіль більше його технічних можливостей і не допускати перевантаження загальної маси транспортного засобу, у тому числі на осі ТЗ.
Колегія суддів зазначає, що з огляду на технічні характеристики транспортного засобу позивача та причепу, висота підйому платформи вагів не дає достатнього кута нахилу тягача для перерозподілу тиску між осями в мірі, достатній для впливу на результат зважування. Також, при перевезенні сипучого вантажу, якщо вісь причепу опиняється на платформі, що є вищою від дорожнього полотна, то, відповідно до законів фізики, простір, що утворився в цьому причепі, переміщається до найвищої її точки, що призводить до додаткового зниження навантаження на вісь, яку зважують.
Виходячи з вищевикладеного, враховуючи наявність перевищення загальної допустимої маси автомобіля, агрегатний стан вантажу не може вплинути на результати зважування в такому значному обсязі.
Пунктом 12.5 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363, передбачено, що для транспортування вантаж треба рівномірно розміщувати в кузові таким чином, щоб не була порушена стійкість автомобіля і не утруднювалося керування ним. Вантаж не повинен зміщуватися під час руху, випадати з кузова, волочитися і створювати небезпеку для пішоходів та інших учасників дорожнього руху.
Крім того, жодним національним чи міжнародним нормативним документом не передбачені виключення з Правил дорожнього руху (пункти 2.3а, 2.3 б; 12.1) при перевезенні сипучих (рухомих) вантажів.
Переміщення ватажу під час руху не є дозволеним, оскільки його переміщення спричиняє збільшення динамічної маси транспортного засобу при гальмуванні, а також порушує стійкість транспортного засобу. Вказані негативні переміщення вантажу під час руху можуть призвести до непередбачуваних катастрофічних наслідків та є загрозою для безпеки дорожнього руху.
Таким чином, оскільки відповідальність за пакування, навантаження, розміщення вантажу несе перевізник, в усіх випадках нерівномірного навантаження на осі відповідальність за таке навантаження має нести перевізник, як учасник дорожнього руху. Завантажуючи вантажний автомобіль в межах дозволеної фактичної маси, перевізник зобов`язаний враховувати дозволені навантаження на осі транспортного засобу, нерівномірний розподіл маси вантажу на осі, зміну маси транспортного засобу та можливе перевищення вагових параметрів після здійснення заправки автомобіля пальним, та використовувати, в таких випадках, транспортний засіб з відповідними технічними параметрами.
Крім того, судом апеляційної інстанції враховано, що позивачем не зазначаються обставини, які б зумовили різке переміщення сипучого вантажу (кукурудзи) (аварійне гальмування чи інше), а тому колегія суддів критично ставиться до ймовірності різкого переміщення 3,38 тон пшениці на одну з вісей.
Таким чином, доводи позивача щодо відсутності складу адміністративного правопорушення, є такими, що спростовуються встановленими під час апеляційними перегляду обставинами та наявними в матеріалах справи доказами.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що відповідачем правомірно притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 132- 1 КУпАП, а отже відсутні підстави для задоволення позовних вимог про скасування постанови від 17.12.2025 серії АВ № 00009379 та закриття провадження по справі.
Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується статтею 322 КАС України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення “Серявін та інші проти України”) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Як зазначено в пункті 58 рішення Європейського суду з прав людини по справі “Серявін та інші проти України”, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
За визначенням, наведеним у статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд прийшов до вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи та правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального права.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.
З огляду на результат апеляційного перегляду справи, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ч.4 ст. 229, ч. 4 ст. 241, ст. ст. 243, 250, 272, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Валківського районного суду Харківської області від 13.04.2026 по справі № 615/14/26 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя 		Т.С. Перцова	
Судді	   	С.П. Жигилій   Я.М. Макаренко