Справа № 299/6598/24

П О С Т А Н О В А
Іменем України

19 травня 2026 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:
головуючої  – судді Кожух О.А.,
суддів   – Джуги С.Д., Мацунича М.В.,
за участі секретаря  - Ормош О.М. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Продан Оксана Василівна, на рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 11 грудня 2025 року (головуючий суддя Надопта А.А.) у справі №299/6598/24, за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: орган опіки та піклування Виноградівської міської ради Закарпатської області - про визнання фізичної особи недієздатною та встановлення опіки,

в с т а н о в и в :

Узагальнені доводи та короткий зміст заяви 

У вересні 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Продан Оксана Василівна,  звернувся у Виноградівський районний суд Закарпатської області із заявою про визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - недієздатною.
Заява мотивована тим, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є матір`ю заявника, яка проживає та зареєстрована разом із заявником за адресою: АДРЕСА_1 . Внаслідок психічного захворювання мати не може дати оцінку своїм діям та керувати ними. Заявник просив суд визнати свою мати – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 – недієздатною, встановити над нею опіку та призначити заявника її опікуном.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 11 грудня 2025 року заяву ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано недієздатною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканку АДРЕСА_1 .
Ухвалено встановити опіку над недієздатною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканкою АДРЕСА_1 , та призначити опікуном недієздатної – орган опіки та піклування Виноградівської міської ради Закарпатської області.
В решті вимог заявнику відмовлено.
Ухвалюючи рішення суд першої інстанції врахував висновок №02.1-22/3927 органу опіки та піклування виконавчого комітету Виноградівської міської ради від 19.11.2025 та висновок судово-психіатричної експертизи №261 від 19.06.2025 про наявність у ОСОБА_2 хронічного стійкого психічного розладу, у зв`язку з чим визнав ОСОБА_2 недієздатною.
В частині відмови заявнику ОСОБА_1 в призначенні його опікуном своєї матері суд першої інстанції вказав не недоліки Висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Виноградівської міської ради від 19.11.2025р. за №02.1-22/3927 та вважав, що такий висновок не містить достатнього обґрунтування та доказів щодо можливості та здатності ОСОБА_1 , який з 11.12.2024 перебуває на військовій службі, бути опікуном недієздатної ОСОБА_2 – зокрема, відомостями щодо інших осіб або наявних родичів, які могли б забезпечити постійний догляд ОСОБА_2 , міська рада не володіє; у поданні відсутня інформація про неможливість виконання таких функцій іншим з подружжя або членами сім`ї першого ступеня спорідненості при наявності таких. На переконання суду, конституційний обов`язок оборони незалежності та територіальної цілісності України має перевагу над бажанням заявника бути опікуном своєї матері за обставин існування інших споріднених членів сім`ї, оскільки доказів про неможливість здійснення останніми обов`язків опікуна щодо неї до суду подано не було.

Узагальнені доводи та короткий зміст апеляційної скарги

Не погодившись із таким рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Продан Оксана Василівна, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення місцевого суду скасувати частково - в частині відмови у призначенні заявника опікуном, та в цій частині ухвалити нове рішення про призначення опікуном недієздатної – заявника ОСОБА_1 .
Заявник, від імені якого діє адвокат Продан О.В., зазначає, що суд першої інстанції підійшов до розгляду справи формально, прийняв як доказ неналежний та недопустимий висновок органу опіки та піклування, а статус військовослужбовця інтерпретував на обмеження його прав.
Вважає, що оскаржуване рішення суперечить ч.1 ст. 65 ЦК України, оскільки за відсутності опікуна або відхилення його кандидатури забезпечення опіки над недієздатною особою має здійснювати орган опіки та піклування, однак такий орган не призначається опікуном.
Стверджує, що прийняття такого рішення є вагомим втручанням у приватне життя ОСОБА_2 та призводить до того, що ОСОБА_2 потрапляє у цілковиту залежність майже у всіх сферах життя від органу опіки та піклування. 
Зазначає, що практика Верховного Суду не вказує на неможливість призначення опікуном військовослужбовця. Посилається на висновок Верховного Суду у постанові від 23.07.2025 у справі №279/3630/24, відповідно до якого орган опіки і піклування повинен додатково з`ясувати доцільність призначення опікуном військовослужбовця, враховуючи конституційний обов`язок захисту Вітчизни та можливості виконання функцій опікуна іншими особами.

Межі розгляду справи 

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч.2 ст. 367 ЦПК України).
Оскільки в апеляційній скарзі заявник оскаржує рішення в частині відмови судом у призначенні його опікуном, суд апеляційної інстанції переглядає рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 11.12.2025 в цій частині. 
Представник апелянта – адвокат Продан А.В., апеляційну скаргу підтримала та просила задовольнити; вважала за можливе розглянути справу за відсутності заявника. В судове засідання також не з`явились представник ОСОБА_2 , представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Виноградівської міської ради, а також представник ІНФОРМАЦІЯ_2 (який брав участь в судовому засіданні суду першої інстанції). Про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином - судові повістки були доставлені до електронних кабінетів. 
Заслухавши суддю-доповідача, позицію представника заявника, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, дійшла таких висновків. 

Фактичні обставини справи встановлені судом та процесуальні рішення апеляційного суду

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с.4).
Згідно із копією пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 ОСОБА_2 є особою з інвалідністю 3 групи, загальне захворювання. Термін дії – довічно (а.с.9).
Чоловік ОСОБА_2 – ОСОБА_4 – помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 (а.с.8). 
Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи №261 від 19.06.2025 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виявляє ознаки хронічного стійкого психічного розладу у вигляді Вираженої судинної деменції (F01.8), внаслідок психічного розладу не може розуміти значення своїх дій та керувати ними (а.с.35-38).
Органом опіки та піклування Виноградівської міської ради Закарпатської області у висновку №02.1-22/3927 від 19.11.2025 встановлено, що ОСОБА_2 проживає та зареєстрована разом із єдиним сином – заявником ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Внаслідок психічного захворювання мати не може дати оцінку своїм діям та керувати ними, а відтак заявник просить суд визнати свою мати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 недієздатною, встановити над нею опіку та призначити заявника її опікуном (а.с. 60-63).
Вказаним висновком органу опіки та піклування опікунська рада виконавчого комітету Виноградівської міської ради залишила питання щодо призначення ОСОБА_1 опікуном ОСОБА_2 – на розсуд суду, у зв`язку з неможливістю прийняти повне та об`єктивне рішення, оскільки ОСОБА_1 є мобілізований до лав ЗСУ.
Оскільки органом опіки та піклування не надано чіткого висновку (подання) щодо доцільності призначення саме ОСОБА_1 опікуном ОСОБА_2 , ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 31.03.2026 зобов`язано опікунську раду при виконавчому комітеті Виноградівської міської ради Закарпатської області розглянути питання щодо доцільності призначення ОСОБА_1 опікуном ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
На виконання вказаної ухвали апеляційного суду Виноградівською міською радою Закарпатської області надано висновок №02.1-15/1651 від 22.04.2026 (а.с.111-113). 
У вказаному висновку зазначено, що ОСОБА_1 підтвердив свою згоду виконувати функції опікуна над своєю матір`ю – ОСОБА_2 , здійснювати за нею постійний догляд і турботу, адже інших осіб, пов`язаних з нею родинними зв`язками, які могли б це робити, у матері немає.
У висновку також зазначено, що згідно з акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 23.10.2025 ОСОБА_2 проживає разом із єдиним сином – ОСОБА_1 , 1969 року народження. Умови проживання задовільні. Органом опіки встановлено, що між кандидатом в опікуни та підопічною склалися особисті приязні відносини, що забезпечують нормальне життєзабезпечення підопічної. До кримінальної відповідальності ОСОБА_1 не притягувався та наявної судимості немає. Відомості про наявність інших осіб, які могли б забезпечити постійний догляд за ОСОБА_2 , та які можуть бути призначені опікуном – відсутні.

Застосовані норми права та мотиви апеляційного суду 

Відповідно до статті 41 ЦК України над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка.
Згідно зі статтею 55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.
Відповідно до статті 58 ЦК України опіка встановлюється зокрема, над фізичними особами, які визнані недієздатними.
У частині першій статті 60 ЦК України визначено, що суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.
Суд, ухвалюючи рішення про визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй опікуна (частина перша статті 300 ЦПК України).
Відповідно до статті 62 ЦК України опіка або піклування встановлюються за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування, або за місцем проживання опікуна чи піклувальника.
У частинах другій-п`ятій статті 63 ЦК України визначено, що опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників.
Відповідно до частини першої статті 67 ЦК України опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням.
При призначенні опікуна важливі і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряються органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна.
Аналогічні положення зазначені у Правилах опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України 26 травня 1999 року № 34/166/131/88, що зареєстровані в Міністерстві юстиції України 17 червня 1999 року за № 387/3680 (далі Правила опіки та піклування). 
Таким чином умовами призначення особи опікуном є її повна цивільна дієздатність, особисті якості цієї особи, стосунки між нею та підопічним, здатність до виконання обов`язків піклувальника і вказані обставини також повинні перевірятись судом при призначенні фізичної особи опікуном недієздатної фізичної особи.
Такі правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 20 травня 2020 року в справі № 200/1265/19, від 07 квітня 2022 року в справі № 712/10043/20.
Відповідно до пунктів 1.1, 1.2 Правил опіки та піклування опіка (піклування) є особливою формою державної турботи, зокрема, про повнолітніх осіб, які потребують допомоги щодо забезпечення їх прав та інтересів.
Опіка (піклування) встановлюється для захисту особистих немайнових і майнових прав та інтересів повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати свої обов`язки.
Згідно з пунктами 2.1, 2.4 Правил опіки та піклування опіка установлюється, зокрема, над громадянами, визнаними судом недієздатними внаслідок психічних захворювань.
Опіка (піклування) встановлюється за місцем проживання особи, яка підлягає опіці (піклуванню), або за місцем проживання опікуна (піклувальника).
Пунктом 3.3 Правил опіки та піклування визначено документи, за наявності яких органи опіки і піклування призначають опікуна. 
Відповідно до ст. 65 ЦК України до встановлення опіки або піклування і призначення опікуна чи піклувальника опіку або піклування над фізичною особою здійснює відповідний орган опіки та піклування.
Розгляд судом справ про визнання фізичної особи недієздатною здійснюється в порядку окремого провадження. 
Під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний роз`яснити учасникам справи їхні права та обов`язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи. З метою з`ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази (ч.ч.1, 2 ст 294 ЦПК України). 
Суд першої інстанції під час розгляду даної справи таких обов`язків не виконав. 
Зазначивши про те, що висновок органу опіки та піклування не місить належного обґрунтування про необхідність призначення заявника опікуном своєї матері та вказавши на недоліки такого висновку, суд першої інстанції не вжив відповідних заходів для всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи. 
Також суд вважав, що конституційний обов`язок оборони незалежності та територіальної цілісності України має перевагу над бажанням заявника бути опікуном своєї матері за обставин існування інших споріднених членів сім`ї, оскільки доказів про неможливість здійснення останніми обов`язків опікуна щодо неї до суду подано не було.
Верховний Суд неодноразово формулював висновки щодо застосування положень статті 26 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-ХІІ).
Так, у постанові Верховного Суду від 27 листопада 2024 року в справі № 341/1526/23 зроблено висновок про те, що сам собою факт проходження особою військової служби не може слугувати підставою для відмови у призначенні її опікуном, оскільки законодавством України не запроваджено особливого порядку для встановлення опіки під час воєнного стану та не встановлено імперативної заборони щодо призначення мобілізованого військовослужбовця опікуном над недієздатною фізичною особою.
Отже, факт проходження особою військової служби має оцінюватися сукупно з іншими обставинами, на підставі яких формується висновок про можливість призначення особи опікуном, і сам собою не є визначальним.
У постанові Верховного Суду від 28 травня 2025 року в справі №641/7190/23 зазначено, що саме орган опіки та піклування на підставі звернення особи чоловічої статі призовного віку із заявою про призначення його опікуном недієздатної особи, враховуючи введений у державі воєнний стан та закріплений статтею 65 Конституції України обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, повинен з`ясувати необхідність такого, уникаючи можливих зловживань у цьому итанні, та належно мотивувати своє подання про можливість призначення особи опікуном та, перш за все, необхідність такого.
Відповідно до абзацу 15 пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону № 2232-ХІІ військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, зокрема, під час дії воєнного стану у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою, визнаною судом недієздатною, за умови що за такою особою не здійснюється піклування (опіка) іншими особами.
Тобто Закон № 2232-ХІІ зобов`язує досліджувати обставини наявності в недієздатної особи іншого опікуна, крім військовозобов`язаного.
Верховний Суд у наведених вище справах звернув увагу на необхідність урахування спеціальних норм статті 26 Закону № 2232-XII, яка діє в умовах воєнного стану з метою захисту, зокрема, недієздатних осіб.
Суд першої інстанції вказав, посилаючись на висновки Верховного Суду у справі № 545/1691/16-ц (постанова від 14.02.2018), що законодавством не передбачено обов`язку того, що визнання особи недієздатною і призначення опікуна в обов`язковому порядку має відбуватись в одному процесі. 
З урахуванням якнайкращих інтересів особи, над якою встановлюється опіка, потрібно з`ясовувати наявність інших осіб, які можуть бути опікунами недієздатного, здійснювати оцінку їх здатності виконання функцій саме опікуна недієздатної особи, а не відвідувача за необхідністю; досліджувати дійсність намірів військовозобов`язаного як єдиного опікуна недієздатної особи щодо забезпечення її особистих немайнових і майнових прав та інтересів, та ураховувати визначені Правилами критерії, яким має відповідати особа як опікун.
Призначення опікуном недієздатної особи органу опіки та піклування фактично створює ситуацію, коли недієздатна особа буде відвідуватись періодично, що може створювати небезпеку для такої особи. Так, у справі № 305/1557/24, у якій обов`язки опікуна суд тимчасово поклав на Орган опіки та піклування, на час розгляду справи Верховним Судом недієздатний помер (наодинці удома від інсульту без догляду опікуна), що стало однією з підстав передачі вказаної справи на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду. 
Як зазначалось вище, суд першої інстанції не вжив відповідних заходів для всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи. Крім того, при наявності у справі копії Свідоцтва про смерть чоловіка ОСОБА_2 – ОСОБА_4 (помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , (а.с.8)), суд першої інстанції вказав, що у поданні Органу опіки та піклування відсутня інформація про неможливість виконання відповідних функцій іншим з подружжя. 
Саме орган опіки та піклування на підставі звернення особи чоловічої статі призовного віку із заявою про призначення його опікуном недієздатної особи, враховуючи введений у державі воєнний стан та закріплений статтею 65 Конституції України обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, повинен з`ясувати необхідність призначення такої особи опікуном, уникаючи можливих зловживань в цьому питанні, та належним чином мотивувати своє подання про можливість призначення цієї особи опікуном.
Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 28 травня 2025 року в справі № 641/7190/23.
На виконання ухвали апеляційного суду опікунська рада у висновку від 22.04.2026 № 02.1-15/1651 вказала що не заперечує проти призначення ОСОБА_1 опікуном над недієздатною ОСОБА_2 (а.с.111-113).
У вказаному висновку зазначено, що ОСОБА_1 підтвердив свою згоду виконувати функції опікуна над своєю матір`ю – ОСОБА_2 , здійснювати за нею постійний догляд і турботу, адже інших осіб, пов`язаних з нею родинними зв`язками, які могли б це робити, у матері немає.
У висновку також зазначено, що згідно з акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 23.10.2025 ОСОБА_2 проживає разом із єдиним сином – ОСОБА_1 , 1969 року народження. Умови проживання задовільні. Органом опіки встановлено, що між кандидатом в опікуни та підопічною склалися особисті приязні відносини, що забезпечують нормальне життєзабезпечення підопічної. До кримінальної відповідальності ОСОБА_1 не притягувався та наявної судимості немає. Відомості про наявність інших осіб, які могли б забезпечити постійний догляд за ОСОБА_2 , та які можуть бути призначені опікуном – відсутні.
Згідно Відомості про зареєстрованих у житловому приміщенні у будинку, що належить ОСОБА_2 (м. виноградів вуд копанська, 620 зареєстровано ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (з 27.07.2006 по теперішній час). 
Також колегія суддів погоджується з доводами апелянта про порушення судом ст. 65 ЦК України. Відповідно до ст. 65 ЦК України  до встановлення опіки або піклування і призначення опікуна чи піклувальника опіку або піклування над фізичною особою здійснює відповідний орган опіки та піклування. Натомість суд першої інстанції, всупереч положенням ст. 63 ЦК України, оскаржуваним рішенням саме призначив опікуном недієздатної юридичну особу - орган опіки та піклування. 
Таким чином, рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 11 грудня 2025 року в частині призначення органу опіки та піклування опікуном недієздатної особи та в частині відмови у призначені опікуном її сина – ОСОБА_1 - не відповідає вимогам матеріального й процесуального права та ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи. 
Як зазначено у висновку опікунської ради від 22.04.2026, єдиною особою, яка може та здатна здійснювати догляд за недієздатною ОСОБА_2 1944 року народження є її син – заявник ОСОБА_1 1969 року народження.

Висновки апеляційного суду та вирішення питання судових витрат

З врахуванням викладеного колегія суддів констатує, що на підставі досліджених доказів за встановлених обставин справи, у зв`язку з відсутністю інших осіб, які здатні здійснювати опіку над недієздатною ОСОБА_2 , за наявності висновку органу опіки та піклування про доцільність призначення ОСОБА_1 опікуном недієздатної ОСОБА_2 , враховуючи спроможність заявника здійснювати опіку над недієздатною особою – своєю матір`ю, з якою заявник проживає разом, останній має можливість дбати про підопічну та забезпечувати її доглядом та лікуванням, здійснювати нормальне життєзабезпечення підопічної та виконувати обов`язки опікуна щодо ОСОБА_2 , відповідно до частини першої статті 67 ЦК України.
Таким чином заява ОСОБА_1 1969 року народження про призначення його опікуном недієздатної ОСОБА_2 1944 року народження підлягає до задоволення. 
Зважаючи на викладене, оскаржуване рішення в частині призначення органу опіки та піклування опікуном недієздатної особи та в частині відмови у призначені опікуном ОСОБА_1 слід скасувати з підстав, передбачених п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким опікуном недієздатної ОСОБА_2 призначити фізичну особу, її сина - ОСОБА_1 як єдину особу, яка може та здатна здійснювати догляд за недієздатною. 
Згідно ч. 2 ст. 299 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з провадженням справи про визнання фізичної особи недієздатною або обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, відносяться на рахунок держави.
Згідно з ч.5 ст. 300 ЦПК України рішення суду після набрання ним законної сили надсилається судом органу опіки та піклування, органам ведення Державного реєстру виборців за місцем проживання фізичної особи.
Керуючись статтями 12, 81, 141, 374, 376, 382-384 ЦПК України апеляційний суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Продан Оксана Василівн - задовольнити.
Рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 11 грудня 2025 року в частині призначення опікуном недієздатної орган опіки та піклування Виноградівської міської ради Закарпатської області та в частині відмови у призначенні ОСОБА_1 опікуном ОСОБА_2 , 1944 року народження – скасувати, та ухвалити в цій частині нове судове рішення.
Призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , опікуном недієздатної ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , серія та номер паспорту НОМЕР_5 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 . 
Надіслати судове рішення органу опіки та піклування та органу ведення Державного реєстру виборців за місцем проживання фізичної особи, визнаної недієздатною.
Судові витрати пов`язані з провадженням справи, віднести на рахунок держави. 
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 25 травня 2026 року.

Головуюча: 

Судді: