Справа №591/12243/25 	
Номер провадження 22-ц/816/2303/26 	
Категорія - 70 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2026 року м. Суми

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Замченко А.О. (суддя-доповідач), суддів: Криворотенка В.І., Черних О.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу адвоката Вовк Наталії Сергіївни, подану в інтересах ОСОБА_1 ,
на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 20 квітня 2026 року в складі судді Ніколаєнко О.О., ухваленого в м. Суми (повний текст рішення виготовлено 20 квітня 2026 року)
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання,
в с т а н о в и в :
28.10.2025 ОСОБА_1 через свого представника – адвоката Вовк Н.С. звернулася до ОСОБА_2 з позовом, який мотивувала тим, що вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , а її батьками є ОСОБА_2 і ОСОБА_3 . Вказувала, що вона навчається платно на денній формі навчання в Університеті WBS MERITO в місті Познань. Орендує житло, сплачує комунальні платежі, несе витрати на проїзд з м. Суми до місця навчання. Можливості працевлаштуватися не має, тому потребує матеріальної підтримки. Відповідач офіційно працює, у зв`язку з чим має можливість сплачувати аліменти на утримання дочки на період її навчання.
Посилаючись на викладені обставини, просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти в розмірі 17111 грн щомісячно на період навчання і до досягнення нею 23 років або до припинення навчання.
Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 20.04.2026 позов задоволено частково: стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на період її навчання в розмірі 4500 грн щомісячно, починаючи стягнення з 28.10.2025 до закінчення навчання – 30.06.2030, але не довше ніж до досягнення 23 років, 1315 грн витрат на професійну правничу допомогу та на користь держави 318 грн 48 коп. судового збору.
Не погоджуючись з рішенням суду, адвокат Вовк Н.С. в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким позов задовільнити повністю.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що установлений судом розмір аліментів не відповідає принципу найкращих інтересів дитини, є неспівмірним її потребам та не забезпечує справедливого балансу між правами та обов`язками батьків.
Зазначає, що позивачка свою потребу в аліментах обмежує сумою лише необхідних для навчального процесу витрат: платою за навчання та житло.
При цьому зауважує, що в рішенні суду першої інстанції не наведені аргументи чому саме суму в розмірі 4500 грн суд оцінює, як достатній розмір аліментів від батька при доведених витратах дочки на навчання і житло в іншій країні.
Зазначає, що виходячи з правила загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, з урахуванням принципу співмірності, потреби дочки в матеріальній підтримці виключно на безпосереднє забезпечення навчального процесу, наявні підстави для рівної й однакової участі обох батьків в утриманні дочки, яка продовжує навчатися. Фактично суд розподілив частки в утриманні дочки ОСОБА_4 , яка продовжує навчатися, так: 26,3% на батька; 73,7% на маму.
На думку адвоката висновки суду першої інстанції про надмірність для батька утримувати дочку в розмірі 50% її витрат на плату за навчання та житло і водночас про можливість для матері нести більшу частку витрат на навчання дочки, порушує розумний баланс спільного батьківства та не відповідає принципу справедливого судового вирішення спору на засадах верховенства права. Наявність у ОСОБА_2 іншої сім`ї, свідомий вибір його дружини не працювати, не скасовує і не зменшує його аліментних зобов`язань щодо дочки ОСОБА_4 від першого шлюбу, так само Сімейний кодекс України не передбачає переваги в утриманні дітей з «нової» сім`ї перед утриманням дочки від попереднього шлюбу.
Тож на думку адвоката зменшення судом суми витрат на правничу допомогу, що підлягають відшкодуванню, є неспівмірним.
Учасники справи правом подати відзив на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не скористалися.
04.06.2026 третя особа ОСОБА_3 подала пояснення на апеляційну скаргу, в яких апеляційну скаргу просить задовольнити.
Відповідно до ч. 1 ст. 368, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи те, що апеляційна скарга подана на рішення суду з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_1 , батьками якої в свідоцтві про народження записані ОСОБА_2 і ОСОБА_5 (а. с. 4).
Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 05.12.2008 шлюб між батьками позивачки розірвано (а. с. 6 - 7).
На підставі рішення Зарічного районного суду м. Суми від 05.12.2008 та Апеляційного суду Сумської області від 17.02.2009 з відповідача на утримання дочки ОСОБА_4 стягувалися аліменти в розмірі 600 грн щомісяця (а. с. 8 - 9).
З 01.09.2020 позивачка навчалася в Технікумі при комбінаті сільськогосподарських шкіл у 2023-2024 навчальному році в Кіянах (Республіка Польща). Рік закінчення навчання – 30.04.2025. Заочним рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 22.11.2024 з відповідача на утримання дочки стягувалися аліменти на період її навчання в сумі 3028 грн (а. с. 10 - 11).
Згідно з довідкою від 10.09.2025 ОСОБА_6 зарахована на навчання за денною формою навчання в Університеті WBS MERITO в м. Познань з 01.10.2025 по 30.06.2030. Навчання стаціонарне, платне (а. с. 13 - 14).
Відповідно до угоди про надання освітніх послуг для студентів вищої освіти в університеті навчання складатиме 8 семестрів, 2 з яких по акційній оплаті – 865 злотих на місяць, ще 6 семестрів - 945 злотих на місяць (а. с. 19 - 21).
Згідно з договором оренди від 01.09.2025 ОСОБА_1 орендує житлове приміщення, розташоване в АДРЕСА_1 , строком до 31.08.2026, орендна плата складає 1800 злотих на місяць, авансовий платіж - 400 злотих (а. с. 25 - 28).
Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів від 06.08.2024 за відповідачем ОСОБА_2 20.02.2024 зареєстрований транспортний засіб MAZDA, модель 3, 2009 року випуску (а. с. 31).
З відповіді з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела та суми доходів вбачається, що в 2025 році відповідач отримував грошове забезпечення як військовослужбовець, щомісячний розмір якого є змінним. Середньомісячний дохід відповідача у цьому періоді склав 429283 грн 34 коп. за відрахуванням податків і зборів (а. с. 126 - 127). Дані про доходи ОСОБА_2 у 2026 році в матеріалах справи відсутні.
Мати позивачки працює в Департаменті патрульної поліції та в 2025 році отримувала грошове забезпечення. Також вона отримувала інші доходи, загальний розмір яких склав 1198362 грн 35 коп. (а. с. 206).
10.08.2022 відповідач ОСОБА_2 зареєстрував шлюб з ОСОБА_7 , має двох дочок: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а. с. 113, 132, 133).
Протягом 2023 – 2025 років відповідач неодноразово проходив лікування в закладах охорони здоров`я, що підтверджується медичною документацією (а. с. 114 – 120, 129, 131).
Згідно з довідкою ВЛК від 12.07.2024 ОСОБА_2 має захворювання, пов`язані з військовою службою. Придатний до служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах) медичних підрозділів, підрозділах логістики зв`язку, оперативного забезпечення, охорони (а. с. 123).
Постановляючи рішення про часткове задоволення позову, місцевий суд виходив з того, що стягнення аліментів у розмірі 17111 грн (що становить майже 60% доходу відповідача) є надмірним тягарем для останнього. Водночас мати позивачки має вищий рівень доходу, у неї відсутні інші діти, що дозволяє їй нести більшу частку витрат на навчання дочки. Аліменти в розмірі 4500 грн щомісяця є посильним для відповідача розміром та співмірним з його обов`язками перед іншими членами сім`ї.
Колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду, оскільки вони відповідають матеріалами справи та вимогам закону.
Згідно з ч. 2 ст. 150, ч. 1, 2 ст. 155 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.
Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Відповідно до ст. 198, ч. 1, 2 ст. 199 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.
Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.
Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.
Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
За змістом ст. 199 СК України законодавцем визначено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчатись, тобто на весь період навчання, який охоплює період від вступу до закінчення чи відрахування з навчання.
Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним зі способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.
Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Саме такий правий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 23.01.2019 у справі №346/103/17-ц.
Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.
При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
З огляду на положення ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
У постанові Верховного Суду від 13.04.2021 у справі №308/4214/18 зроблено висновок, що при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Також при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
З системного аналізу вказаних норм слідує, що під час розгляду справ за позовом про стягнення аліментів на повнолітніх дітей, які продовжують навчання, підлягають доказуванню та встановленню наступні обставини: потреба повнолітньої дитини в матеріальній допомозі у зв`язку з навчанням та наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
У справі, яка переглядається, судом установлено, що ОСОБА_1 , яка є дочкою ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , на день звернення до суду не досягла 23 років, продовжувала навчання, не працювала, не була одруженою. Навчання на денній формі позбавляє ОСОБА_1 можливості працевлаштуватися та одержувати певний дохід, у зв`язку з чим вона потребує матеріальної допомоги.
У відповідача є дружина і двоє неповнолітніх дітей: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Останній є військовослужбовцем, у зв`язку з чим отримує виплати війсьвослужбовцям, які хоча і є регулярними, але їх розмір щомісяця дуже відрізняється: від 1337 грн 31 коп. до 78287 грн 90 коп. Дані про доходи ОСОБА_2 за 2026 рік у матеріалах справи відсутні. Також відповідач на праві власності має автомобіль MAZDA, модель 3, 2009 року випуску. Крім того, відповідач має захворювання, пов`язані з проходженням військової служби, у зв`язку з чим протягом 2023 – 2025 років неодноразово проходив лікування в закладах охорони здоров`я.
Мати позивачки в 2025 році отримала дохід, який був більшим за дохід відповідача більше ніж у 2 рази, інших утриманців не має.
Враховуючи, що повнолітня ОСОБА_1 навчається на денній формі в навчальному закладі, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги, самостійного доходу не має, а відповідач працює, отримує регулярний дохід та має можливість утримувати дочку, яка продовжує навчання, враховавши наявність у ОСОБА_2 на утриманні двох дітей (неповнолітньої та малолітньої), стану його здоров`я, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідач, як батько, зобов`язаний утримувати повнолітню дочку, яка продовжує навчання, і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги.
Визначаючи розмір аліментів, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що аліменти в розмірі 4500 грн щомісяця на утримання позивачки, враховуючи обов`язок обох батьків надавати матеріальну допомогу дитині, яка продовжує навчання, забезпечить належний рівень утримання позивачки на період отримання освіти та відповідатиме можливостям ОСОБА_2 .
Згідно з ч. 1 - 3 ст. 12, ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (п. 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц).
На думку колегії суддів, суд першої інстанції повно проаналізувавши наведені вище норми та вивчивши матеріали справи, дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову та стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, у розмірі 4500 грн.
Позивачкою не надано доказів, що ОСОБА_2 має можливість сплачувати аліменти в розмірі 17111 грн щомісяця.
Висновок місцевого суду не суперечить висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду від 16.02.2022 у справі №381/2423/20, від 16.02.2022 у справі №381/2423/20, на які є посилання в апеляційній скарзі.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно зменшив витрати на правничу допомогу з 5000 грн до 1315 грн, колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.
Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позов було задоволено частково (26,3%), тому пропорційно задоволеним позовним вимогам суд першої інстанції вірно стягнув 1315 грн, що складає 26,3% від 5000 грн.
Хоча в рішенні суду першої інстанції зазначено, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають зменшенню у зв`язку з їх неспівмірністю, але при цьому правильно пораховано їх розмір пропорційно задоволеним позовним вимогам, тому колегія суддів вважає, що рішення суду не може бути скасовано лише з цієї підстави.
Правильним по суті рішення є в тому випадку, коли воно відповідає вимогам законності й обґрунтованості, оскільки порушення останніх має наслідком зміну або скасування оскарженого судового рішення. Оскаржене судове рішення належить залишати без змін за наявності незначних порушень закону, які вже були усунені при розгляді справи, або ж таких, які можуть бути виправлені судом апеляційної інстанції. Правило про те, що «не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань» стосується випадків, коли такі недоліки не призводять до порушення основних засад (принципів) цивільного судочинства (постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18.04.2022 у справі №522/18010/18).
Оскільки доводи апеляційної скарги не містять підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, яке є законним і обґрунтованим, ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
До пояснень на апеляційну скаргу третя особа ОСОБА_3 додала розрахунок зі сплати аліментів без дати, зроблений станом на 20.04.2024. При цьому остання зазначила, що вона не мала даного розрахунку на час розгляду справи судом першої інстанції, а тому не могла надати його суду.
Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
У постановах Верховного Суду від 22.05.2019 у справі №638/12578/17, від 15.04.2020 у справі №409/2909/18 зроблено висновок про те, що вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні.
Враховуючи викладене, те що третя особа не надала доказів неможливості подати даний розрахунок суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від неї, тому колегія суддів дійшла висновку про неприйняття розрахунку зі сплати аліментів як доказу в даній справі.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-382, 389 ЦПК України,
у х в а л и в :
Апеляційну скаргу адвоката Вовк Наталії Сергіївни, подану в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 20 квітня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий -  	А.О. Замченко	

Судді: В.І. Криворотенко 

О.М. Черних