ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2026 року 
м. Черкаси 

Справа № 693/755/25		
Провадження № 22-ц/821/1001/26		
категорія: 307000000 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Василенко Л. І.,
суддів: Новікова О. М., Фетісової Т. Л.,
секретаря - Дмитренко В. В.,

учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - Жашківська міська рада Черкаської області,
треті особи на стороні відповідача:  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 20 лютого 2026 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Жашківської міської ради Черкаської області, треті особи на стороні відповідача ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, у складі головуючого судді Защитинської Т. І.,

в с т а н о в и в :

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду із даним позовом.
Позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , після її смерті відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки площею 2,57 га кадастровий номер 7120980800:03:001:0104 із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яку спадкодавець у 2019 році заповіла ОСОБА_1 .
Зазначає, що в травні 2025 року їй стало відомо про наявність заповіту, у зв`язку з чим вона своєчасно не звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.
Листом приватного нотаріуса від 22 травня 2025 року їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину.
Просила суд вважати причини пропуску нею строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 поважними та визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 20 лютого 2026 року в задоволенні позову відмовлено.
Рішення мотивовано тим, що позивачкою не доведено належними та допустимими доказами про необізнаність щодо існування заповіту ОСОБА_4 , складеного на її користь.
Суд зазначив, що у позивачки перебували копії належних покійній ОСОБА_4 документів, зокрема: копія свідоцтва про спадщину за законом від 02.07.2009, виданого на земельну ділянку площею 2,57 га кадастровий номер 7120980880:01:002:0093, ОСОБА_4 , та копія витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19.11.2013. Крім того, ОСОБА_4 двічі складала заповіти на ім`я позивачки – вперше 04.04.2014 на земельну ділянку із кадастровим номером 7120980800:03:001:0870 площею 2,2413 га, вдруге 17.05.2019 на земельну ділянку площею 2,57 га із кадастровим номером 7120980800:03:001:0104.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить суд скасувати рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 20 лютого 2026 року і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.
Апеляційну скаргу мотивує тим, що про вчинення такої нотаріальної дії, як посвідчення заповіту могли знати лише дві особи – нотаріус і заповідач. Нотаріус не мав права розголошувати відомості про таку дію, що ним і було зроблено.
Законодавство не зобов`язує заповідача повідомляти інших осіб про складення ним заповіту, у тому числі особу, на користь якої цей заповіт складено.
Зазначає, що суд першої інстанції не вказав на те, в який саме спосіб позивач мав би довести своє незнання про складення ОСОБА_4 заповіту.

Відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 та ОСОБА_3 – адвокат Швиденко М. Ю. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення а рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 20.02.2026 – без змін.
Апеляційну скаргу вважає необґрунтованою, такою що не підлягає до задоволення, а рішення Жашківського районного суду від 20.02.2026 законним та обґрунтованим, таким, яке винесено із додержанням норм матеріального та процесуально права, та ухвалене на підставі всебічного і повного з`ясування обставин справи.
Зазначає, що судом вірно було встановлено, що до позовної заяви про визнання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини були долучені правовстановлюючі документи на земельну ділянку, свідоцтво про спадщину на земельну ділянку після смерті брата покійної, витяги про реєстрацію права власності на земельну ділянку, та копія свідоцтва про смерть заповідача. Дані докази свідчать, що позивачка була обізнана і знала що ОСОБА_4 склала на неї заповіт.

Фактичні обставини справи встановлені судом першої інстанції

ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Скибин Жашківського району Черкаської області померла ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 3, 30).
Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина у вигляді належної померлій земельної ділянки площею 2,57 га, кадастровий номер 7120980800:03:001:0104 із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
З матеріалів спадкової справи № 43/2025, заведеної після смерті ОСОБА_4 , встановлено, що остання за життя склала два заповіти, посвідчених приватним нотаріусом Шелудько В. П., зокрема 04.04.2014 та 17.05.2019 на земельну ділянку, за обома заповітами спадкоємицею є ОСОБА_1 (а.с. 83, 84).
ОСОБА_1 звернулась 02.05.2025 до приватного нотаріуса Уманського районного нотаріального округу Черкаської області з заявою про зупинення будь-яких проваджень по спадковій справі № 43/2025 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , у тому числі відкладення видачі спадкоємцям та їх представникам будь-яких запитів та свідоцтв про право на спадщину до вирішення справи в суді. У цій заяві позивачка повідомила, що їй відомо про інших спадкоємців синів покійної ОСОБА_4 - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Також вказала про звернення до суду із питанням встановлення додаткового строку для прийняття спадщини (а.с. 85).
Із листа приватного нотаріуса Камуз Ю. В. від 22.05.2025 вбачається, що ОСОБА_1 пропустила строк на подачу заяви про прийняття спадщини і їй роз`яснено необхідність звернення до суду з питанням визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 (а.с.6).

Мотивувальна частина
Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Згідно з ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.
Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).
Згідно з положеннями ч. 3 ст. 1223, ч. 1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України, право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
За правилами ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Згідно з ч. 1 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.
За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ч. 3 ст. 1272 ЦК України).
Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є такі, що пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть застосовуватися, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.
Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не використав право на прийняття спадщини через брак інформації про смерть спадкодавця, незнання приписів закону тощо, тоді немає правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.
Такі правові висновки викладено у постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, а також у постановах Верховного Суду від 30 грудня 2024 року у справі № 527/1229/24, від 31 липня 2024 року у справі № 127/2149/21.
Якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.
При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду (постанови Верховного Суду від 11 липня 2022 року у справі № 650/48/20, від 27 квітня 2023 року у справі № 750/13008/21, від 14 лютого 2024 року у справі № 754/3327/22).
У постанові від 28 березня 2022 року в справі № 750/2158/21 Верховний Суд зазначив, що поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23 вирішувала питання щодо підстав та умов, за яких необізнаність спадкоємця про існування заповіту, складеного спадкодавцем на його ім`я, може бути визнана поважною причиною для визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.
Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що необізнаність про наявність заповіту може вважатися поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини винятково для осіб, які не є спадкоємцями за законом першої черги або кожної наступної черги спадкоємців за законом, у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, які набували право на спадкування за законом (закликані до спадкування).
Окрім зазначеного, Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що важливим під час вирішення питання про надання особі додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини також є факт прийняття спадщини іншими спадкоємцями за законом, оскільки в такому разі може відбутися втручання у право власності інших осіб, порушення принципу правової визначеності стосовно особи, яка добросовісно реалізувала власні цивільні права. Наведене зумовлює потребу в дотриманні принципу «пропорційності» втручання у права спадкоємців, які прийняли спадщину.
Дотримання принципу пропорційності передбачає, що втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде порушенням ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, потрібно визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж потрібно для реалізації поставленої мети.
У спірних правовідносинах дотримання принципу пропорційності безпосередньо залежить від наявності об`єктивних, непереборних та істотних обставин, які є підставою для визначення спадкоємцю додаткового строку на подання заяви про прийняття спадщини. У разі якщо таких обставин суд не встановив, то не можна допускати втручання у права спадкоємців, які прийняли спадщину, навіть з огляду на такий фундаментальний принцип спадкового права, як свобода заповіту, оскільки це порушить принцип правової визначеності стосовно особи, яка добросовісно скористалася власними цивільними правами, та не відповідатиме принципу пропорційності втручання у право власності на спадкове майно.
З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду виснувала, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, що випливає з принципу свободи заповіту, проте таку необізнаність суд не повинен ототожнювати з його (спадкоємця) незнанням про його право на спадкування загалом, оскільки в такому випадку особа з незалежних від неї причин не вчиняє юридично значущих дій, які пов`язані з набуттям нею певних прав, що випливають із спадкування.
Згідно з ч. 1 – ч. 3 ст. 12, ч. 1, ч. 5 - ч. 6 ст. ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (п. 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
Із матеріалів справи вбачається, що 11 березня 2025 року, приватним нотаріусом Уманського районного нотаріального округу Черкаської області Камуз Ю. В., заведена спадкова справа № 43/2025 після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Згідно з матеріалами спадкової справи, постанови про відмову від вчинення нотаріальної дії від 30.05.2025 № 243/02-31, спадкоємцями за законом, які прийняли спадщину є: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , оскільки під час відкриття спадщини проживали разом із спадкодавцем, що підтверджується довідкою виданою відділом ЦНАП Жашківської міської ради Черкаської області № 57/06-04/17 від 10.03.2025.
ОСОБА_1 зверталась 02.05.2025 до приватного нотаріуса Уманського районного нотаріального округу Черкаської області з заявою про зупинення будь-яких проваджень по спадковій справі № 43/2025 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , у тому числі відкладення видачі спадкоємцям та їх представникам будь-яких запитів та свідоцтв про право на спадщину до вирішення справи в суді, у цій заяві позивачка повідомила, що їй відомо про інших спадкоємців синів покійної ОСОБА_4 – ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , також вказала про звернення до суду із питанням встановлення додаткового строку для прийняття спадщини.
Проте, як вірно встановив суд першої інстанції, звертаючись до суду із позовною заявою 27.05.2025, ОСОБА_1 , достеменно знаючи про інших спадкоємців покійної ОСОБА_4 , які повинні бути відповідачами у цій цивільній справі, визначила відповідачем Жашківську міську раду.
Варто зазначити також, що у ОСОБА_1 перебували копії належних покійній ОСОБА_4 документів, зокрема: копія свідоцтва про спадщину за законом від 02.07.2009, виданого на земельну ділянку площею 2,57 га кадастровий номер 7120980880:01:002:0093, ОСОБА_4 , та копія витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19.11.2013.
Крім того, ОСОБА_4 двічі складала заповіти на ім`я ОСОБА_1 – вперше 04.04.2014 на земельну ділянку із кадастровим номером 7120980800:03:001:0870, площею 2,2413 га, вдруге 17.05.2019 на земельну ділянку площею 2,57 га із кадастровим номером 7120980800:03:001:0104.
При вирішенні цього спору судом враховано, що: матеріали справи не містять даних, що позивачка відноситься до буд-якої черги спадкоємців померлої ОСОБА_4 , позивачка не надала доказів, коли саме вона дізналась про наявність заповіту, при наявності в неї установчих документів та іншого заповіту від цього ж спадкодавця; є два спадкоємці першої черги, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_4 ; пропущений позивачкою строк для прийняття спадщини є значним.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її правильного вирішення, надавши належну правову оцінку наявним у справі доказам, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки не вчинення юридично значущих дій, пов`язаних з набуттям спадкових прав упродовж тривалого строку, не є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини.
Доводи апеляційної скарги, щодо необґрунтованого висновку суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для скаржника, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростовання висновків суду першої інстанції.
Скаржник не скористалась наданими їй правами, не обґрунтувала свої позовні вимоги та доводи апеляційної скарги, не надала суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.
Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 20 лютого 2026 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.
Повний текст постанови складено 03 червня 2026 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: О. М. Новіков 

Т. Л. Фетісова