ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
20 квітня 2026 року 	м. Тернопіль	Справа № 921/61/26 	

Господарський суд Тернопільської області
у складі судді Чопка Ю.О.  
за участі секретаря судового засідання Бацько Р.Є.
розглянув справу
за позовом: Керівник Чортківської окружної прокуратури Тернопільської області, вул. Горбачевського, 4, м. Чортків, 48500, в інтересах держави в особі Копичинецької міської ради Тернопільської області, 48260, вул. 22 січня, буд. 29, Чортківський район ,Тернопільська область (позивач) .
до відповідача: Фізичної особи-підприємця Гусак Сергія Івановича, АДРЕСА_1 
про стягнення 67420,47 грн. безпідставно збережених коштів у вигляді недоотриманої орендної плати 

Прокурора: Безкоровайна Оксана Анатоліївна
Позивач, відповідач не з`явилися

Зміст позовних вимог
Керівник Чортківської окружної прокуратури Тернопільської області звернувся з позовом в інтересах держави в особі Копичинецької міської ради Тернопільської області (позивача) до відповідача – Фізичної особи-підприємця Гусака Сергія Івановича про стягнення 67 420,47 грн. безпідставно збережених коштів у вигляді недоотриманої орендної плати.
Позовна заява обґрунтована неукладенням відповідачем договорів оренди земельних ділянок для обслуговування належних йому будівель та споруд в зв`язку з чим, позивач зазнав збитків.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 03.02.2026, головуючим суддею для розгляду справи № 921/61/26 визначено суддю Чопка Ю.О.

Позиція відповідача
Відповідач відзиву на позовну заяву, в порядку ст.165 ГПК України, у встановлений строк в ухвалі від 09.02.2026 (про відкриття провадження у справі) не надав.
Частиною 9 статті 165 ГПК України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Норма такого ж змісту відображена і у ч.2 ст.178 ГПК України.

Процесуальні дії суду у справі.
Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 09.02.2026 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 04 березня 2026 року.
За клопотанням відповідача, ухвалою суду від 04.03.2026 підготовче засідання відкладено на 25.03.2026.
Надалі ухвалою від 25.03.2026 відмовлено представнику відповідача, адвокату Степановій О.В. у задоволенні заяви вх.№2034 від 16.03.2026 про закриття провадження у справі №921/61/26, закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті у судовому засіданні на 20.04.2026.
Прокурор в судовому засіданні 20.04.2026 позовні вимоги підтримала у повному обсязі.
Відповідач участь повноважного представника в судовому засіданні 20.04.2026 не забезпечив.
Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських Гусак Сергій Іванович зареєстрований як фізична особа-підприємець 12.05.2003, із зазначенням його місцезнаходження: АДРЕСА_2 
При цьому усі процесуальні документи у цій справі (ухвали суду від 09.02.2026, 04.03.2026 та 25.03.2026) направлялись на адресу (місцезнаходження) відповідача: вул. Незалежності, 30, м. Чортків, Чортківський район, Тернопільська область, проте повернулись на адресу суду без вручення адресату. Також про судове засідання 25.03.2026 відповідач повідомлений під розписку.
Слід зазначити, що встановлений порядок надання послуг поштового зв`язку, доставки та вручення рекомендованих поштових відправлень, строк зберігання поштового відправлення забезпечує адресату можливість вжити заходів для отримання такого поштового відправлення та, відповідно, ознайомлення з судовим рішенням (ухвалою).
Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, в даному випадку суду (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі №10/249-10/19).
Отже, в разі коли фактичне місцезнаходження особи учасника судового процесу з якихось причин не відповідає його місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю особу.
Повна відповідальність за достовірність інформації про місцезнаходження, а також щодо наслідків неотримання поштових відправлень за своїм офіційним місцезнаходженням, покладається саме на таку особу.
Судом виконано процесуальні вимоги щодо повідомлення відповідача належним чином про час та місце розгляду справи. При цьому участь представників сторін в судовому засіданні не визнавалася судом обов`язковою, відповідач не був обмежений у своїх процесуальних правах надати відзив через канцелярію суду або шляхом його направлення на адресу суду поштовим відправленням.
Також суд враховує, що відповідно до приписів ч.1 ст.9 ГПК України, ст.2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі процесуальні документи щодо розгляду спору у даній справі офіційно оприлюднені у Єдиному державному реєстрі судових рішень - www.reyestr.court.gov.ua, та знаходяться у вільному доступі, отже відповідач мав можливість ознайомитися з їх змістом.
Окрім того, ст.42 ГПК України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому норми вказаної статті зобов`язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.
Відповідно до ч.9 ст.165, ч. 2 ст.178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій (ч.4 ст.13 ГПК України).
Ч. 1 ст.202 ГПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Враховуючи положення ст.ст. 13, 74 ГПК України, якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними матеріалами справи.
20 квітня 2026 року справу розглянуто по суті та, у відповідності до вимог ч.6 ст.233 ГПК України, проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Щодо підстав представництва інтересів держави прокурором в даній справі.
Статтею 131-1 Конституції України визначено, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Відповідно до частини 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Згідно з ч.3 ст.4 ГПК України до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
За приписами ч.4 ст. 53 ГПК України, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Згідно з рішенням Конституційного Суду України №3-рн/99 від 08.04.1999 під поняттям "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах" потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.
Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте, держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.
Із урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.
Чортківська окружна прокуратура, звертаючись з позовом в інтересах держави в особі Копичинецької міської ради Чортківського району Тернопільської області, зазначила підставою для звернення прокурора до суду з даним позовом та представництва інтересів держави те, що позивачем як органом, уповноваженим на здійснення відповідних функцій держави у спірних правовідносинах, не вжито належних заходів щодо усунення порушень в межах своїх повноважень, в тому числі шляхом звернення до суду.
Прокурор звернувся до суду в інтересах держави в особі Копичинецької міської ради і з огляду на наступне.
Відповідно до ч.2 ст.2 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (далі Закон) однією з форм місцевого самоврядування є представництво спільних інтересів територіальних громад, сіл селищ, міст через міські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.
Як визначено ст. 10 Закону міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
Відповідно до приписів ч.5 ст.16 Закону від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.
Згідно зі ст. 26, ст. 33 Закону та ст.12 Земельного кодексу України до компетенції сільських, селищних, міських рад, та їх виконавчих органів належить вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин, зокрема розпорядження землями територіальних громад, здійснення контролю за додержанням земельного та природоохоронного законодавства, використанням і охоронною земель, вирішення земельних спорів та інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.
Частиною 5 ст.60 Закону визначено, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності.
Відповідно до положень ст.16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є, зокрема, доходи місцевих бюджетів. Доходи місцевих бюджетів формуються за рахунок власних, визначених законом, джерел та закріплених у встановленому законом порядку загальнодержавних податків, зборів та інших обов`язкових платежів. Склад доходів місцевих бюджетів визначається Бюджетним кодексом України та законом про Державний бюджет України (ст. 63 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").
Згідно зі ст.ст. 10, 265 Податкового кодексу України плата за землю є місцевим податком. Відповідно до п.19 ч.1 ст.64 Бюджетного кодексу України вона зараховується до бюджетів місцевого самоврядування, а отже бюджет Охтирської міської ради недоотримав би значну суму коштів.
Місцеві бюджети мають бути достатніми для забезпечення виконання органами місцевого самоврядування наданих їм законом повноважень на забезпечення населення послугами не нижче рівня мінімальних соціальних потреб. Повноваження на здійснення витрат місцевого бюджету мають відповідати обсягу надходжень місцевого бюджету.
Недоотримання коштів у розмірі суми орендної плати суттєво ослаблює дохідну частину місцевого бюджету та може призвести до неможливості покриття щомісячних (постійних) видатків місцевого бюджету і як наслідок до необхідності державного забезпечення збалансування місцевого бюджету.
Таким чином, місцеві інтереси знаходяться у тісному зв`язку із загальнодержавними, а місцеве самоврядування і державне буття суспільства характеризуються взаємозалежністю та взаємодоповненням. Як наслідок, у разі порушення економічних (матеріальних) інтересів місцевого самоврядування, порушуються й інтереси держави в цілому.
Так, лситом №55-179ВИХ-26 від 16.01.2026 окружною прокуратурою з метою вирішення питання про застосування представницьких повноважень на захист інтересів держави в суді на адресу Копичинецької міської ради спрямовано запит щодо надання інформації про вжиті заходи міською радою щодо стягнення збитків.
Копичинецькою міською ради листом №09-02/104 від 27.01.2026 повідомлено, що Гусаку С.І. надсилався лист-повідомлення про необхідність відшкодування збитків, надсилалися примірники договору про добровільне відшкодування збитків, однак даний лист був повернутий без вручення адресату. Вказані документи вручені Гусаку С.І. 20.08.2025 під розписку.
З позовною заявою про стягнення збитків міська рада не зверталася.
Отже, з вказаних обставин вбачається, що Копичинецька міська рада (як уповноважений орган на вжиття заходів представницького характеру) неналежним чином виконує свої повноваження щодо захисту інтересів держави.
Вказане є підставою для захисту порушених інтересів держави прокуратурою шляхом представництва в суді.
Таким чином, прокурор, звертаючись з позовом, зазначив підстави для представництва прокурором інтересів держави та підтвердив їх наявність.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.
Відповідно до інформації з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 23.01.2026 земельна ділянка площею 0,1984 га кадастровий номер 6121682400:02:001:0071, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , цільове призначення – для інших оздоровчих цілей з 01.06.2023 перебуває у комунальній власності Копичинецької міської ради.
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 23.01.2026 №461378998, на вказаній земельній ділянці знаходиться нерухоме майно – приміщення оздоровчого комплексу "Млин", загальною площею 326 кв.м, яке зареєстроване на праві власності за ОСОБА_1 .
Підставою виникнення права власності, як зазначено у інформації, є договір купівлі-продажу, серія та номер: 266 від 16.04.2021 року, посвідчений приватним нотаріусом Гусятинського районного нотаріального округу Лотовська О.М.
Таким чином, з 16.04.2021 нерухоме майно загальною площею 326,6 кв.м, яке знаходиться на земельній ділянці із кадастровим номером 6121682400:02:001:0071 площею 0,1984 га перебуває у власності відповідача.
За час користування відповідачем спірною земельною ділянкою, на якій знаходиться належне йому майно та між власником земельної ділянки та власником майна не було укладено договору на користування земельними ділянками.
Тобто, з моменту набуття права власності на нерухоме майно відповідач здійснював фактичне користування земельною ділянкою під своїм нерухомим майном без відповідних правовстановлюючих документів та без здійснення оплати за таке фактичне користування.
04.06.2025 ОСОБА_1 звернувся до міського голови з заявою про надання йому в оренду терміном на 10 років земельну ділянку площею 0,1984 га в АДРЕСА_3 з цільовим призначенням землі оздоровчого призначення з кадастровим номером 6121682400:02:001:0071. До заяви були долучені копії договору купівлі-продажу від 16.04.2021 та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.
Актом про визначення збитків від 03.07.2025 встановлено розмір збитків, завданих власнику землі, за період 16.04.2021 – 30.06.2025 в розмірі 67 420,47 грн.
Рішенням Копичинецької міської ради №171 від 11.07.2025 затверджено акт комісії з визначення збитків, заподіяних Копичинецькій міській територіальній громаді внаслідок використання земельних ділянок з порушенням законодавства, від 03.07.2025, а саме: використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів на землю площею 0,1984 га, що розташована на території Копичинецької міської територіальної громади по АДРЕСА_3 , категорія земель - землі оздоровчого призначення, цільове призначення – для інших оздоровчих цілей, та на якій розташований об`єкт нежитлової нерухомості – приміщення оздоровчого комплексу " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", придбаний громадянином ОСОБА_1 16 квітня 2021 року відповідно до договору купівлі-продажу.
Повідомленням №02-14/617 від 09.07.2025 Копичинецька міська рада направила на адресу відповідача акт про визначення збитків власнику землі від 03.07.2025, розрахунки визначення суми збитків з 16.04.2021 по 30.06.2025, договір про добровільне відшкодування збитків. Дане повідомлення повернуте позивачу без вручення адресату.
Разом з тим, ОСОБА_1 отримав наведене повідомлення 19.08.2025, про що свідчить відповідна розписка на повідомленні.
Станом на день звернення до суду добровільне відшкодування збитків відповідачем не здійснене.
Фактичне користування відповідачем земельної ділянки та ухилення від сплати безпідставно збереженої орендної плати, є порушенням права територіальної громади щодо надходження грошових коштів до місцевого бюджету, і відповідно стало підставою для звернення позивача з цим позовом до суду для примусового стягнення з відповідача безпідставно збережених грошових коштів.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд при ухваленні рішення, висновки суду.
Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:
1) повернення виконаного за недійсним правочином;
2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;
3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;
4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Отже, фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг (заощадив) у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути такі кошти власникові земельної ділянки на підставі положень ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України (такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 р. у справі № 629/4628/16-ц, від 20.09.2018 р. у справі № 925/230/17 та у постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 05.08.2022 р. у справі № 922/2060/22).
За змістом статей 122, 123, 124 Земельного кодексу України міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.
Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.06.2021 у справі №200/606/18 зазначила, що принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди відомий ще за часів Давнього Риму (лат. superficies solo cedit - збудоване приростає до землі). Цей принцип має фундаментальне значення та глибокий зміст, він продиктований як потребами обороту, так і загалом самою природою речей, невіддільністю об`єкта нерухомості від земельної ділянки, на якій він розташований. Нормальне господарське використання земельної ділянки без використання розташованих на ній об`єктів нерухомості неможливе, як і зворотна ситуація - будь-яке використання об`єктів нерухомості є одночасно і використанням земельної ділянки, на якій ці об`єкти розташовані. Отже, об`єкт нерухомості та земельна ділянка, на якій цей об`єкт розташований, за загальним правилом мають розглядатися як єдиний об`єкт права власності.
Отже, власник нерухомого майна має право на користування земельною ділянкою, на якій воно розташоване. Ніхто інший, окрім власника об`єкта нерухомості, не може претендувати на земельну ділянку, оскільки вона зайнята об`єктом нерухомого майна (аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постанові від 15.12.2021 у справі № 924/856/20 та у постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 05.08.2022 у справі № 922/2060/22).
Таким чином, із дня набуття права власності на об`єкт нерухомого майна відповідач, власник такого майна став фактичним користувачем земельної ділянки, на яких розташований цей об`єкт, а отже у відповідача із цієї дати виник обов`язок належно оформити правовідносини щодо користування земельною ділянкою (укласти відповідний договір та оформити права на земельну ділянку), а також сплачувати плату за користування земельною ділянкою, на якій розташоване набуте ним майно.
Згідно зі ст. 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка.
Плата за землю справляється відповідно до закону.
Відповідно до ст. 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Відповідно до ст. 21 цього ж закону орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі.
Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).
Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.
У разі визнання у судовому порядку договору оренди землі недійсним отримана орендодавцем орендна плата за фактичний строк оренди землі не повертається.
Положеннями ст. 25 цього ж закону передбачено, що орендар земельної ділянки зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку, а в разі оренди земельної ділянки в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом - також і орендну плату за водний об`єкт.
Підпунктом 14.1.147. п. 14.1. ст. 14 Податкового кодексу України визначено, що плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Пунктами 287.1., 287.3. ст. 287 цього ж кодексу встановлено, що власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.
У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.
Податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.
Верховний Суд у своїх постановах неодноразово виснував, що у разі користування сформованою земельною ділянкою комунальної власності, якій присвоєно окремий кадастровий номер, без оформлення договору власник такої земельної ділянки може захистити своє право на компенсацію йому недоотриманої орендної плати у порядку статті 1212 Цивільного кодексу України (пункт 27 постанови Верховного Суду від 09.02.2022 у справі №910/8770/19, пункт 7.10 постанови Верховного Суду від 09.11.2021 у справі №905/1680/20).
Як було встановлено судом в процесі розгляду справи, відповідач, внаслідок набуття права власності на об`єкти нерухомого майна, - будівлі та споруди, як власник такого майна фактично користується земельною ділянкою, що належать позивачу на праві власності, без оформлення відповідного договору оренди.
Відповідно до приписів ч.3 ст.13 та ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно з ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
Вказаний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18.
У процесі розгляду справи, відповідачем у відповідності до приписів ч. 3 ст. 13 та ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України не було надано суду жодних належних та допустимих доказів, що б підтверджували виконання ним, із дня набуття права власності на об`єкти нерухомого майна, свого обов`язку щодо належного оформлення правовідносин щодо користування земельною ділянкою з кадастровим номером 6121682400:02:001:0071 (укладення відповідного договору).
Крім того, у процесі розгляду справи, відповідачем у відповідності до приписів ч. 3 ст. 13 та ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України не було надано суду жодних належних та допустимих доказів, що б підтверджували виконання ним свого обов`язку щодо сплати плати за користування у заявлений період з 16.04.2021 по 30.06.2025 земельною ділянкою з кадастровим номером 6121682400:02:001:0071.
Згідно з розрахунком безпідставно збережених коштів у вигляді несплаченої орендної плати за користування відповідачем у період з 16.04.2021 по 30.06.2025 земельною ділянкою з кадастровим номером 6121682400:02:001:0071, площею 0,1984 га розмір заборгованості відповідача складає 67 420,47 грн.
Розрахунок, виконаний позивачем, є обґрунтованим, а тому суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача в частині стягнення із відповідача 67 420,47 грн безпідставно збережених коштів у вигляді несплаченої орендної плати за користування земельною ділянкою.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, обставини справи, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Розподіл судових витрат.
В порядку ст.ст. 123, 129 ГПК України судовий збір покладається на відповідача.
Керуючись статтями 20, 42, 46, 73, 74, 76-79, 91, 123, 129, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1.Позовні вимоги задовольнити.
2.Стягнути з фізичної особи – підприємця Гусака Сергія Івановича, АДРЕСА_1 (код НОМЕР_1 ) на користь Копичинецької міської територіальної громади (код 37977599), отримувач ГУК у Тернопільській області/тг м.Копичинці/24062200 ІBAN UA 698999980314050611000019739 – 67 420 (шістдесят сім тисяч чотириста двадцять) грн. 47 коп.
Наказ видати після набрання рішенням законної сили. 
3.Стягнути з фізичної особи – підприємця Гусака Сергія Івановича, АДРЕСА_1 (код НОМЕР_1 ) на користь Тернопільської обласної прокуратури р/р UA498201720343190002000004091 в ДКСУ в м.Київ, МФО 820172, ідентифікаційний код одержувача 02910098, код економічної класифікації 2800 – 2662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) грн 40 коп. судового збору.
Наказ видати після набрання рішенням законної сили.
Протягом двадцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення прокурор, сторони вправі оскаржити його до Західного апеляційного господарського суду.
Повний текст рішення виготовлено 29 квітня 2026 року.

Суддя Ю.О. Чопко