СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА  

ун. № 759/1657/26
пр. № 2-о/759/181/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2026 року м. Київ
Святошинський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді        Єросової І.Ю.,
при секретарі        Біляку М.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку окремого провадження цивільну справу за заявою  ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) та  ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:
12.01.2026 ОСОБА_1 через систему "Електронний суд" звернувся до Святошинського районного суду м. Києва із вищевказаною заявою, в якій просить розірвати шлюб між ним та ОСОБА_2 , укладений 12.11.2005 та зареєстрований Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї (актовий запис №3221). Дану заяву обґрунтовано фактичним припиненням шлюбних відносин. При цьому, питання щодо визначення місця проживання дитини та сплати аліментів вирішено між ними нотаріально посвідченим договором від 06.01.2026 року.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.01.2026 для розгляду даної заяви визначено суддю Святошинського районного суду м. Києва Єросову І.Ю.
Ухвалою суду від 27.01.2026 дану заяву залишено без руху.
03.02.2026 заявником усунено допущені недоліки.
Ухвалою від 09.02.2026 відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку окремого провадження.
У судове засідання заявники, будучи своєчасно та належним чином повідомленими про дату і час розгляду заяви, не прибули. Разом з тим, через канцелярію суду скерували заяви, в яких просять задовольнити подану заяву та розірвати шлюб. 
Дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд доходить висновку, що вимоги заяви є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі, з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
В силу ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Приписами ст. 13 ЦПК України закріплено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Перелік справ, які підлягають розгляду саме у порядку окремого провадження, визначено ч. 2 вказаної статті. Водночас, всилу приписів ч. 3 ст. 293 ЦПК України, у порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом.
Згідно з п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. 
Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в ч. 1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. 
Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.
Згідно з ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя.
Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
В силу приписів ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
У ході розгляду справи встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 12.11.2005, про що Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї зроблено актовий запис №3221 та видано відповідне свідоцтво серії НОМЕР_1 (т. 1 а.с. 16). Водночас, станом на день звернення до суду із заявою фактично спільне проживання припинилося, спільне господарство не ведеться, а подальше збереження шлюбу не відповідає дійсній волі заявників. 
Від шлюбу заявники мають спільну дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1 а.с. 15).
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 109 СК України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Договір між подружжям про розмір аліментів на дитину має бути нотаріально посвідчений.
Звертаючись до суду, заявники надають суду договір про участь у вихованні та утриманні дитини від 06.01.2026, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Забігайло Л.П. та зареєстровано у реєстрі за №1 (т. 1 а.с. 17-18).
Відповідно до умов договору спільна малолітня донька залишається проживати із матір`ю - ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_3 . Батько ОСОБА_1 щомісячно здійснюватиме грошові відрахування у розмірі 25% із своєї заробітної плати на утримання дитини, а про отримання грошових коштів мати ОСОБА_2 надаватиме відповідну розписку. Зустрічі батька із донькою не обмежуватимуться у часі, однак потребують обов`язкового погодження із ОСОБА_2 .
Таким чином, заявниками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 дотримано вимоги закону в частині належного звернення до суду із наданням нотаріально посвідченого договору про виховання та матеріальне утримання дитини.
За повідомлених обставин, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а тому, заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 110-112 СК України, ст.ст. 2, 4, 5, 6-13, 18, 19, 71-79, 89, 258, 259, 263-265, 268, 273, 274, 279, 293, 294, 353-355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:
Заяву  ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) та  ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про розірвання шлюбу - задовольнити.
Шлюб між  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований 12.11.2005 Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї (актовий запис №3221) - розірвати. 
Рішення суду може бути оскаржене протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення сторін зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до Київського апеляційного суду.
Відповідно до п. п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017 року до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією кодексу.

Суддя         Єросова І.Ю.