ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"13" травня 2026 р. Справа№ 910/2459/26
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Крижного О.М.
суддів: Майданевича А.Г. 
Ткаченка Б.О. 

секретар судового засідання: Нечасний О.Л.
за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання
розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укргазвидобування" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.03.2026
у справі №910/2459/26 (суддя Андреїшина І.О.)
за заявою про забезпечення позову (до подання позовної заяви) Товариства з обмеженою відповідальністю "І Джі Еф Трейдінг" 
особи, які можуть отримати статус учасників справи: 
Акціонерне товариство "Укргазвидобування" (відповідач)
Акціонерне товариство "Банк Альянс" (відповідач)
про заборону здійснювати будь-які виплати за банківськими гарантіями

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і ухвали суду першої інстанції.
Товариство з обмеженою відповідальністю «І Джі Еф Трейдінг» звернулось до Господарського суду міста Києва з заявою про забезпечення позову (до пред`явлення позову), в якій просило суд забезпечити позов шляхом заборони Акціонерному товариству "Банк Альянс" (далі - відповідач 2) здійснювати будь-які виплати за банківськими гарантіями №4480-22 від 26.10.2022 року та №4481-22 від 26.10.2022 року по будь-яким вимогам Акціонерного товариства "Укргазвидобування" (далі - відповідач 1) до набрання законної сили судовим рішенням по цій справі.
Товариство з обмеженою відповідальністю "І Джі Еф Трейдінг" обґрунтовує необхідність вжиття заходів забезпечення позову тим, що у випадку сплати АТ "Банк Альянс" грошових коштів за спірними банківськими гарантіями на користь АТ «Укргазвидобування» призведе до порушення майнових прав ТОВ «І Джі Еф Трейдінг», оскільки після сплати за гарантіями у АТ "Банк Альянс" виникне право регресу до ТОВ «І Джі Еф Трейдінг». Вказане зумовить необхідність звертатися ТОВ «І Джі Еф Трейдінг» з новим позовом до АТ «Укргазвидобування» та АТ "Банк Альянс" з метою поновлення порушених прав ТОВ «І Джі Еф Трейдінг».
На переконання заявника, АТ «Укргазвидобування» зловживаючи своїм правом, може отримати виплату за банківською гарантією №4480-22 від 26.10.2022 та банківською гарантією №4481-22 від 26.10.2022 та отримати нові гарантії за додатковою угодою №5, яка була затверджена рішенням Господарського суду міста Києва у справі № 910/7487/24, з можливістю повторного отримання виплати.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.03.2026 задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "І Джі Еф Трейдінг" про забезпечення позову (до подання позовної заяви). Заборонено Акціонерному товариству "Банк Альянс" здійснювати будь-які виплати за банківськими гарантіями №4480-22 від 26.10.2022 та №4481-22 від 26.10.2022 по будь-яким вимогам Акціонерного товариства "Укргазвидобування" до набрання законної сили судовим рішенням у цій справі.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Не погоджуючись з ухвалою, Акціонерне товариство "Укргазвидобування" звернулося з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу від 09.03.2026 Господарського суду міста Києва та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову відмовити, судові витрати покласти на Товариства з обмеженою відповідальністю "І Джі Еф Трейдінг". 
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не з`ясовано всі обставини, що мають значення для вирішення питання щодо вжиття заходів забезпечення позову, судом порушені норми процесуального права. Приймаючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції не врахував правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду у складі об`єднаної палата Касаційного господарського суду від 17.05.2024 у справі №910/17772/20, від 07.02.2025 у справі №910/7497/24 та постанові Верховного Суду від 21.11.2024 у справі №910/7497/24 про те, що банківська гарантія є одностороннім правочином, який створює обов`язки для Гаранта і виконання такого обов`язку не впливає на права та обов`язки позивача, оскільки він не є стороною такого правочину. 
Апелянт, з посиланням на правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 17.02.2025 у справі №910/7497/25, зазначає, що суд першої інстанції, заборонивши Банку здійснювати виплати за спірними банківським гарантіями, фактично заблокував виконання Банком своїх зобов`язань перед відповідачем 1, що є втручанням у господарську діяльність як банку, гарантовану статтею 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність", так і в господарську діяльність відповідача 1. Таке втручання у виконанні гарантії суперечить самій природі гарантійного зобов`язання як незалежного правочину, закріпленого у статті 562 Цивільного кодексу України та суперечить практиці Верховного Суду. 
Скаржник зазначає, що вжиті судом першої інстанції заходи забезпечення позову шляхом заборони Банку вчиняти будь-які виплати за спірними банківськими гарантіями до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі є неспівмірними із заявленими позивачем вимогами, що є порушенням судом першої інстанції приписів частини 4 статті 137 ГПК України. 
Крім того, відповідач 1 зазначає, що вжиті судом першої інстанції заходи забезпечення позову за своїм змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, що є допущеним порушенням судом першої інстанції частини 11 статті 137 ГПК України. 
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи. 
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укргазвидобування" просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу залишити без змін. 
Аргументи відзиву зводяться до того, що у випадку невжиття заходів забезпечення позову, гарант повинен буде в безспірному порядку перерахувати на користь бенефіцара суму банківської гарантії, а відтак, ефективний захист в судовому процесі втрачає свій зміст, оскільки виплата коштів гарантом за банківською гарантією, нівелює значення судового рішення, яке буде прийняте у справі. 
Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них. 
Товариство з обмеженою відповідальністю «І Джі Еф Трейдінг» звернулось до Господарського суду міста Києва з заявою про забезпечення позову (до пред`явлення позову), в якій просить суд забезпечити позов шляхом заборони Акціонерному товариству "Банк Альянс" здійснювати будь-які виплати за банківськими гарантіями №4480-22 від 26.10.2022 року та №4481-22 від 26.10.2022 року по будь-яким вимогам Акціонерного товариства "Укргазвидобування" до набрання законної сили судовим рішенням по цій справі.
Заява про вжиття заходів до забезпечення позову вмотивована тим, що Акціонерне товариство "Укргазвидобування", ухиляючись від виконання зобов`язань, передбачених пунктом 2 та пунктом 5 додаткової угоду №2 до Індивідуального договору №ПГ0702/3213-22 від 07.02.2022 до Рамкового договору купівлі-продажу природного газу №ПГ/3212/34-22 від 07.02.2022, вчиняє активні дії зі стягнення грошових коштів з Акціонерного товариства "Банк Альянс" шляхом направлення відповідних вимог про стягнення коштів за банківськими гарантіями, у тому числі за банківськими гарантіями №4480-22 від 26.10.2022 та №4481-22 від 26.10.2022, що стало підставою для звернення товариства до суду з вимогою про визнання укладеною додаткової угоди №5 від 03.06.2024 до Індивідуального договору №ПГ0702/3213-22 до Рамкового договору купівлі-продажу природного газу №ПГ/3212/34-22 від 07.02.2022, якою пролонгується строк виконання грошового зобов`язання на час дії військового стану.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.11.2024 у справі № 910/7487/24 позов задоволено повністю та визнано укладеною додаткову угоду №5 від 03.06.2024 до Індивідуального договору №ПГ0702/3213-22 від 07.02.2022 до Рамкового договору купівлі-продажу природного газу №ПГ/3212/34-22 від 07.02.2022. 
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 18 лютого 2025 року рішення Господарського суду міста Києва від 14 листопада 2024 року залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 17.07.2025 рішення Господарського суду міста Києва від 14 листопада 2024 року та постанову Північного апеляційного господарського суду від 18 лютого 2025 року у справі № 910/7487/24 залишено без змін.
Водночас, як зазначає заявник, Акціонерне товариство "Укргазвидобування", як бенефіціар за банківськими гарантіями, звернулося до АТ "Банк Альянс" як гаранта з метою отримання виплати у зв`язку з начебто невиконанням принципалом вимог за Індивідуальним договором №ПГ0702/3213-22 від 07.02.2022 року до Рамкового договору купівлі-продажу природного газу №ПГ/3212/34-22 від 07.02.2022.
Враховуючи викладене, Товариство з обмеженою відповідальністю "І Джі Еф Трейдінг" має намір подати до Господарського суду міста Києва позов з позовними вимогами про визнання банківської гарантії №4480-22 від 26.10.2022 та банківської гарантії №4481-22 від 26.10.2022 такими, що не підлягають виконанню.
Заявник обґрунтовує необхідність вжиття заходів забезпечення позову тим, що у випадку сплати АТ "Банк Альянс" грошових коштів за спірними банківськими гарантіями на користь АТ «Укргазвидобування» призведе до порушення майнових прав ТОВ «І Джі Еф Трейдінг», оскільки після сплати за гарантіями у АТ "Банк Альянс" виникне право регресу до ТОВ «І Джі Еф Трейдінг». Вказане зумовить необхідність звертатися ТОВ «І Джі Еф Трейдінг» з новим позовом до АТ «Укргазвидобування» та АТ "Банк Альянс" з метою поновлення порушених прав ТОВ «І Джі Еф Трейдінг».
На переконання заявника, АТ «Укргазвидобування» зловживаючи своїм правом, може отримати виплату за банківською гарантією №4480-22 від 26.10.2022 та банківською гарантією №4481-22 від 26.10.2022 та отримати нові гарантії за додатковою угодою №5, яка була затверджена рішенням Господарського суду міста Києва у справі № 910/7487/24, з можливістю повторного отримання виплати.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції дійшов висновку, що заборона здійснювати будь-які виплати за банківськими гарантіями №4480-22 від 26.10.2022 та №4481-22 від 26.10.2022 не спричиняють порушення прав третіх осіб.
Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції.
Розглянувши доводи та вимоги апеляційної скарги, відзиву на неї, перевіривши матеріали з розгляду заяви про забезпечення позову, заслухавши пояснення представників учасників справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів апеляційного господарського суду встановила наступне.
Відповідно до статті 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.
Згідно із частиною 1 статті 137 ГПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина 4 статті 137 ГПК України). 
Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті (частина 11 статті 137 ГПК України). 
Передумовою забезпечення позову є обрання належного, відповідного предмету спору заходу забезпечення позову, що гарантує дотримання принципу співвіднесення виду заходу забезпечення позову заявленим позивачем вимогам, що зрештою дає змогу досягти балансу інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, сприяє фактичному виконанню судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, забезпечує ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (заявника). Подібний правовий висновок зроблено Верховним Судом у постанові від 21.12.2021 у справі №910/10598/21.
Необхідною умовою вжиття заходів для забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду. Безпосередньою метою вжиття заходів є саме забезпечення виконання рішення суду. Інститут забезпечення позову в господарському процесі існує виключно з метою забезпечення гарантії виконання майбутнього судового рішення.
Адекватність заходу для забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати у результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. 
Отже, у кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.
Заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав інших учасників юридичної особи.
Для вирішення питання про наявність правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову та вжиття відповідних заходів має значення правильне визначення предмета спору.
Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.
Під час вирішення питання про вжиття заходів забезпечення позову господарським судам слід враховувати, що такими заходами не повинні застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Подібний за змістом правовий висновок викладено у постанові від 07.12.2022 у справі №908/309/21.
Як зазначалося колегією суддів вище, що обґрунтовуючи подану заяву про забезпечення позову заявник зазначає, що відповідно Акціонерне товариство "Укргазвидобування", ухиляючись від виконання зобов`язань, передбачених пунктом 2 та пунктом 5 додаткової угоду №2 до Індивідуального договору №ПГ0702/3213-22 від 07.02.2022 до Рамкового договору купівлі-продажу природного газу №ПГ/3212/34-22 від 07.02.2022, вчиняє активні дії зі стягнення грошових коштів з Акціонерного товариства "Банк Альянс" шляхом направлення відповідних вимог про стягнення коштів за банківськими гарантіями, у тому числі за банківськими гарантіями №4480-22 від 26.10.2022 та №4481-22 від 26.10.2022, що стало підставою для звернення товариства до суду з вимогою про визнання укладеною додаткової угоди №5 від 03.06.2024 до Індивідуального договору №ПГ0702/3213-22 до Рамкового договору купівлі-продажу природного газу №ПГ/3212/34-22 від 07.02.2022, якою пролонгується строк виконання грошового зобов`язання на час дії військового стану.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.11.2024 у справі № 910/7487/24 позов задоволено повністю та визнано укладеною додаткову угоду №5 від 03.06.2024 до Індивідуального договору №ПГ0702/3213-22 від 07.02.2022 до Рамкового договору купівлі-продажу природного газу №ПГ/3212/34-22 від 07.02.2022 в наступній редакції
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 18 лютого 2025 року рішення Господарського суду міста Києва від 14 листопада 2024 року залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 17.07.2025 рішення Господарського суду міста Києва від 14 листопада 2024 року та постанову Північного апеляційного господарського суду від 18 лютого 2025 року у справі № 910/7487/24 залишено без змін.
Однак, як вказує заявник, Акціонерне товариство "Укргазвидобування", як бенефіціар за банківськими гарантіями, звернулося до АТ "Банк Альянс" як гаранта з метою отримання виплати у зв`язку з начебто невиконанням принципалом вимог за Індивідуальним договором №ПГ0702/3213-22 від 07.02.2022 року до Рамкового договору купівлі-продажу природного газу №ПГ/3212/34-22 від 07.02.2022.
Заявник обґрунтовує необхідність вжиття заходів забезпечення позову тим, що у випадку сплати АТ "Банк Альянс" грошових коштів за спірними банківськими гарантіями на користь АТ «Укргазвидобування» призведе до порушення майнових прав ТОВ «І Джі Еф Трейдінг», оскільки після сплати за гарантіями у АТ "Банк Альянс" виникне право регресу до ТОВ «І Джі Еф Трейдінг». Вказане зумовить необхідність звертатися ТОВ «І Джі Еф Трейдінг» з новим позовом до АТ «Укргазвидобування» та АТ "Банк Альянс" з метою поновлення порушених прав ТОВ «І Джі Еф Трейдінг».
На переконання заявника, АТ «Укргазвидобування» може отримати виплату за банківською гарантією №4480-22 від 26.10.2022 та банківською гарантією №4481-22 від 26.10.2022 та отримати нові гарантії за додатковою угодою №5, яка була затверджена рішенням Господарського суду міста Києва у справі № 910/7487/24, з можливістю повторного отримання виплати.
При цьому, як встановлено судом апеляційної інстанції, під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції, позивачем, 18.03.2026 до Господарського суду міста Києва було подано позов про визнання банківської гарантії №4480-22 від 26.10.2022 та банківської гарантії №4481-22 від 26.10.2022 такими, що не підлягають виконанню. За вказаною позовною заявою, ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.03.2026 відкрито провадження у справі.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен враховувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (постанова Великої Палати Верховного суду від 15.09.2020 у справі № 753/22860/27). 
Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. Аналогічний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 21.02.2020 у справі №910/9498/19, від 17.09.2020 у справі №910/72/20, від 15.01.2021 у справі №914/1939/20, від 16.02.2021 у справі №910/16866/20, від 15.04.2021 у справі №910/16370/20, від 24.06.2022 у справі №904/3783/21, від 26.09.2022 у справі №911/3208/21.
Позивач, як суду першої інстанції, так і суду апеляційної інстанції довів, що у разі виконання банком зобов`язань за гарантією, це може ускладнити чи зробити неможливим захист його прав у ініційованому ним позові. Який (позов), як встановлено судом апеляційної інстанції подано до місцевого господарського суду у відповідності до приписів ч.3 ст. 138 ГПК України.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 29.06.2006 у справі «Пантелеєнко проти України» засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії», було зазначено що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припинення порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.
При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права. Побідна за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.05.2019 у справі № 911/1551/18.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа, заходів щодо охорони правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача чи інших учасників справи з тим, щоб забезпечити позивачу реальний та ефективний захист або поновлення порушених його прав (інтересів), якщо рішення буде прийняте на його користь, в тому числі задля забезпечення можливості захисту порушених прав в межах одного судового провадження без нових звернень до суду.
Тобто метою заходу забезпечення є підтримання status quo, поки суд не визначиться щодо виправданості цього заходу. Тимчасовий захід спрямований на те, щоб протягом судового розгляду щодо суті спору суд залишався в змозі розглянути позов заявника за звичайною процедурою. Тимчасові забезпечувальні заходи мають на меті забезпечити протягом розгляду продовження існування стану, який є предметом спору (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «Кюблер проти Німеччини»).
Законодавство не встановлює вичерпний перелік обставин, якими учасник справи вправі обґрунтовувати заяву про забезпечення позову. Відсутній також вичерпний перелік доказів, за допомогою яких можуть бути встановлені ці обставини.
Усталена практика Верховного Суду щодо застосування інституту забезпечення позову виходить з того, що у разі, коли спір є немайновим, тобто судове рішення у разі задоволення такого позову не вимагатиме його примусового виконання, не повинна досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а досліджується та оцінюється така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких позивач звернувся до суду, та те, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18, Верховним судом у постановах Верховного Суду від 19.11.2020 у справі № 910/8225/20, від 13.01.2021 у справі № 910/9855/20, від 07.10.2021 у справі № 910/2287/21.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що у випадку сплати гарантом грошових коштів на користь відповідача 1 за спірними банківськими гарантіями, які позивач просить суд визнати такими, що не підлягають виконанню, оскільки вважає, що він не допустив порушення зобов`язання перед відповідачем 1, Банк набуде право на зворотну вимогу до позивача, як Принципала. Тоді як у разі задоволення позову у даній справі, з визнанням банківських гарантій такими, що не підлягають виконанню, без вжиття судом заходів забезпечення позову, позивач не зможе захистити свої права в межах одного судового провадження без нових звернень до суду з позовом про стягнення безпідставно набутих коштів бенефіціаром у разі сплати Банком за такими банківськими гарантіями, або про визнання відсутнім у Банка права вимоги до позивача (Принципала) за оплаченими банківськими гарантіями, визнаними судом такими, що не підлягають виконанню. 
У даному випадку, у разі визнання судом банківських гарантій такими, що не підлягають виконанню, невжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони здійснення виплат за банківськими гарантіями спричинить виникнення нових судових спорів. 
Заходи забезпечення позову шляхом заборони здійснення виплат за банківськими гарантіями співвідносяться із предметом спору у даній справі про визнання банківських гарантій такими, що не підлягають виконанню, і не є тотожними. Застосування заходів забезпечення позову шляхом заборони здійснення виплат за банківськими гарантіями не підміняють вирішення спору по суті у даній справі про визнання банківських гарантій такими, що не підлягають виконанню. 
Судом апеляційної інстанції встановлено, що обраний позивачем спосіб забезпечення позову у даній справі є належним відповідно до предмету спору та гарантує дотримання принципу співвіднесення виду заходу забезпечення позову заявленим позивачем позовним вимогам, що зрештою дає змогу досягти балансу інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору у даній справі, сприятиме фактичному виконанню судового рішення у разі задоволення позову та, як наслідок, забезпечить ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (заявника), за захистом яких він звернувся до суду із даним позовом в межах одного цього судового провадження, за його позовом без нових звернень до суду.
Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу. 
Колегія суддів апеляційного господарського суду відхиляє доводи скаржника про неврахування судом першої інстанції висновків щодо застосування положень статей 136, 137 ГПК України, викладених у постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17.05.2024 у справі № 910/17772/20, від 07.02.2025 у справі № 910/7497/24 та в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.06.2023 у справі № 910/6924/22 з наступних підстав.
Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи. Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де схожі предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (такий правовий висновок викладено в пункті 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 696/1693/15-ц).
При цьому на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими (такий правовий висновок наведено в пункті 39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19).
Суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що за змістовим, суб`єктним і об`єктним критеріями спірні процесуальні правовідносини в цій справі та в зазначених скаржником справах не є подібними з огляду на істотні відмінності щодо вжитих судами заходів забезпечення позову, пов`язаних з правами та обов`язками сторін відповідних спорів, що зумовлює різний зміст спірних процесуальних правовідносин і виключає застосування вказаних правових позицій під час вирішення питання забезпечення позову в цій справі.
Так, на відміну від цієї справи, в межах якої судом першої інстанції вжито заходи забезпечення позову у виді заборони АТ "Банк Альянс" здійснювати будь-які виплати за банківськими гарантіями від 26.10.2022 по будь-яким вимогам АТ "Укргазвидобування", які (заходи) співвідносяться зі змістом поданого позову немайнового характеру (про визнання банківських гарантій від 26.10.2022 такими, що не підлягають виконанню), ухвалюючи постанову від 17.05.2024 у справі № 910/17772/20 (предмет позову бенефіціара - стягнення з гаранта коштів за банківською гарантією), якою було залишено без змін постанову суду апеляційної інстанції про задоволення позову, тобто відповідний майновий спір вирішено по суті позовних вимог, але аж ніяк не щодо питання вжиття судом певних заходів забезпечення позову, об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в пунктах 51, 53, 102 виснувала про таке:
1) хоча у механізмі забезпечувального інституту гарантії беруть участь три суб`єкти - бенефіціар, принципал та гарант, зазначені вище правочини не зв`язують всіх їх одночасно. Так, договір між бенефіціаром і принципалом, з якого виникає основне зобов`язання, зв`язує лише бенефіціара і принципала, але не гаранта. Договір між принципалом і гарантом зв`язує лише принципала і гаранта, але не бенефіціара. Односторонній правочин щодо видачі гарантії створює обов`язки лише для гаранта (частина 3 статті 202 ЦК України), а бенефіціар є кредитором у відповідному грошовому зобов`язанні (пункт 51);
2) законодавчі положення про те, що гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником; гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, слід розуміти таким чином, що звернення бенефіціара до гаранта з вимогою про сплати грошової суми у випадку, коли принципал не порушив основного зобов`язання (наприклад, якщо воно припинене виконанням або з інших підстав, чи є недійсним) є правопорушенням. Водночас це правопорушення спрямоване проти принципала, а не проти гаранта, і воно не впливає на обов`язок гаранта по сплаті відповідної суми за гарантією (пункт 53);
3) норми ГК України та ЦК України, якими врегульовано забезпечення виконання зобов`язання гарантією та її правова природа, слід розуміти таким чином, що гарант не вправі робити власних висновків щодо наявності чи відсутності обов`язку принципала, а зобов`язаний платити за гарантією, якщо вимога та додані документи (якщо вони передбачені умовами гарантії) за зовнішніми ознаками відповідають умовам гарантії. Стаття 565 ЦК України визначає вичерпний перелік випадків, коли гарант має право відмовитися від задоволення вимоги кредитора. Цей перелік, зокрема, не містить такої підстави для відмови гаранта від платежу, як відсутність чи недоведення бенефіціаром порушення основного зобов`язання боржником (пункт 102).
Разом з тим колегія суддів зауважує, що викладеним у пункті 53 зазначеної постанови висновок Верховного Суду навпаки підтверджується обґрунтованість та своєчасність вжиття судом першої інстанції заходів забезпечення позову в цій справі з метою недопущення порушення прав Принципала, якого фактично позбавлено можливості будь-яким чином вплинути на обов`язок гаранта по сплаті відповідної суми за гарантією навіть у випадку відсутності порушення Принципалом основного зобов`язання.
У свою чергу, ухвалюючи постанову від 07.02.2025 у справі № 910/7497/24 (предмет позову - визнання укладеною додаткової угоди від 03.06.2024 № 5 до індивідуального договору від 22.02.2022 № ПГ2202/3346-22 до рамкового договору купівлі-продажу природного газу від 22.02.2022 № ПГ/3345/34-22), якою було скасовано судові рішення судів попередніх інстанцій про вжиття аналогічних заходів забезпечення позову та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні заяви ТОВ "І Джі Еф Трейдінг" про забезпечення позову, об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в пунктах 6.41, 6.52 зазначила таке:
1) аналізуючи предмет позову у цій справі, а також вжиті судом заходи забезпечення позову, об`єднана палата вважає, що суд першої інстанції, задовольняючи заяву про забезпечення позову, не дослідив наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, тому що позивач оскаржує не гарантійне зобов`язання, а саме відносини, які виникають з індивідуального договору, укладеного в межах рамкового договору, а тому виконання банком свого обов`язку перед АТ "Укргазвидобування" за гарантією жодним чином не впливає на права та обов`язки позивача, оскільки останній не є стороною одностороннього правочину (гарантії), а отже, заборона банку здійснювати виплати за гарантією не має правового зв`язку з предметом позовних вимог позивача, що суперечить вимогам статті 136 ГПК України (пункт 6.41);
2) виконання банком свого обов`язку перед бенефіціаром за гарантією жодним чином не впливає на права та обов`язки позивача, оскільки останній не є стороною одностороннього правочину (гарантії), а поданий ним позов спрямований на захист його прав, передбачених саме індивідуальним договором до рамкового договору;
- системне тлумачення статей 136, 137 ГПК України дає можливість дійти висновку, що заборона банку здійснювати будь-які виплати за банківськими гарантіями за будь-якими вимогами бенефіціара є втручанням в господарську діяльність банку у розумінні статті 2 Закону України "Про банки і банківську діяльності" та такі заходи забезпечення позову не відповідають процесуальним нормам, що регулюють ці правовідносини, зокрема вимогам розумності, обґрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовних вимог .
Проте, в справі, що наразі переглядається, предметом позову є визнання банківських гарантій, такими, що не підлягають виконанню, в зв`язку з чим, на відміну від справи №910/7497/24, суд першої інстанції застосував заходи забезпечення позову в межах предмета заявленого позову.
Суд апеляційної інстанції відхиляє твердження скаржника про неврахування судом першої інстанції висновку про недопустимість забезпечення судом позову в спосіб, який буде сприяти невиконанню зобов`язання, зокрема шляхом заборони гаранту вчиняти дії щодо виконання банківської гарантії, викладеного в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.06.2023 у справі № 910/6924/22 (предмет позову бенефіціара - стягнення з гаранта заборгованості за банківською гарантією), оскільки, залишаючи без змін постанову суду апеляційної інстанції, якою було відмовлено в задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом заборони банку здійснювати оплату на виконання гарантії, Верховний Суд виходив з того, що, вживаючи заявлений захід забезпечення позову суд першої інстанції фактично вирішив первісний позов у справі по суті, заборонивши відповідачу (банку) виконувати зобов`язання за гарантією.
Натомість у межах цієї справи Товариством не пред`явлено позов про стягнення коштів за банківськими гарантіями від 26.10.2022, що унеможливлює ототожнення вжитих судом заходів забезпечення позову з вирішенням спору про суті позовних вимог немайнового характеру. 
Крім того, в основу зазначеної постанови в справі № 910/6924/22 Верховним Судом було покладено передусім викладений в постанові від 18.06.2021 у справі № 910/16898/19 правовий висновок об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, який (висновок) наразі є неактуальним з огляду на відступлення від нього в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17.05.2024 у справі № 910/17772/20.
Отже, у цій справі та в справах №№ 910/17772/20, 910/7497/24, 910/6924/22, на постанови Верховного Суду в яких посилається скаржник, суди виходили з різних фактичних обставин, встановлених у кожній справі окремо на підставі доказів, наданих учасниками справ на підтвердження їх вимог і заперечень, та яким була надана оцінка згідно з вимогами процесуального закону.
Наведене, окрім різних предметів позову, підстав вжиття заходів забезпечення позову та фактичних обставин, що формують зміст правовідносин, переконливо свідчить про неподібність процесуальних правовідносин у справі № 910/6973/25 та в справах №№ 910/17772/20, 910/7497/24, 910/6924/22, на постанови Верховного Суду в яких посилається скаржник на обґрунтування своїх заперечень.
У зв`язку з викладеним вище суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що вжиті судом першої інстанції заходи забезпечення позову відповідають процесуальним нормам, що регулюють спірні правовідносини, зокрема, вимогам розумності, обґрунтованості, співмірності, адекватності, збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом спору, доведеності обставин щодо ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів, як наслідок, наразі відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги. 
Таких же висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 26.08.2025 у справі №910/6973/25 та від 17.07.2025 у справі №910/3606/25 в аналогічних справах за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "І Джі Еф Трейдінг" про забезпечення позову до подання позовної заяви до Акціонерного товариства "Укргазвидобування", Акціонерного товариства "Банк Альянс" про визнання банківських гарантій такими, що не підлягають виконанню.
Також колегія суддів звертає увагу на те, що оскільки Банк не є безпосередньо стороною договору, укладеного між Бенефіціаром та Принципалом, то він не може самостійно визначити наявність/відсутність порушення Принципалом виконання його умов. За таких умов доцільним є збереження фактичного та правового статусу до остаточного вирішення спору по суті, з метою уникнення ризику виконання взаємовиключних, або передчасних зобов`язань.
У разі виконання банківської гарантії до вирішення спору по суті та подальшого задоволення позовних вимог, банк опиняється в ситуації потенційної неможливості ефективного відновлення свого майнового становища, що суперечить принципу справедливого балансу інтересів сторін.
Також колегія суддів звертає увагу, що оскаржувана ухвала не вирішує спір по суті, не визнає гарантію недійсною чи такою, що не підлягає виконанню, не покладає на банк додаткових зобов`язань, а має тимчасовий характер, спрямований виключно на збереження існуючого стану правовідносин.
Також суд звертає увагу, що тимчасове обмеження на здійснення виплат за гарантією не позбавляє банк права виконати гарантію в майбутньому, а лише відтермінує таке виконання до моменту правової визначеності.
Здійснення Банком платежів по Гарантіям, вимоги за якими не становлять належного представлення в частині відповідності вимогам і умовам Гарантії, як невід`ємної складової належного представлення, несе ризик недотримання Банком положень ч. 1 ст. 48 цього Закону України «Про банк та банківську діяльність» та може свідчити про ризикову діяльність Банку, що буде загрожувати інтересам вкладників чи інших кредиторів Банку та негативно відобразиться на таких правовідносинах в частині фінансових зобов`язань.
У випадку невжиття заходів забезпечення позову, гарант повинен буде в безспірному порядку перерахувати на користь бенефіціара суму банківської гарантії, а відтак, ефективний захист в судовому процесі втрачає свій зміст для Принципала, оскільки виплата коштів гарантом за банківською гарантією, нівелює значення судового рішення, яке буде прийняте у справі
Підсумовуючи все вищевикладене в сукупності, колегія суддів, здійснивши оцінку обґрунтованості доводів заявника, у контексті доводів апеляційної скарги, щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог щодо забезпечення позову, дотримання збалансованості інтересів сторін, встановивши наявність правового зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовних вимог, врахувавши ймовірність утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів, цілком погоджується із висновком суду першої інстанції про обґрунтованість заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "І Джі Еф Трейдінг" про забезпечення позову.
Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. З урахуванням розглядуваних відносин, інші аргументи сторін по справі стосуються викладених та проаналізованих у рішенні обставин та доводів сторін, розширюють та доповнюють їх, не змінюючи сутність правовідносин та їх оцінку, надану судом, і, відповідно, не потребують окремої оцінки.
У даному аспекті суд апеляційної інстанції також звертає увагу, що деякі аргументи апелянта, зазначені у тому числі в судовому засіданні, як-то щодо несвоєчасної, на його думку, реалізації заявником прав після прийняття рішення суду про визнання укладеною додаткової угоди тощо, стосуються розгляду справи по суті. 
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції. 
У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. 
Згідно статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).
Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до частини 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що ухвала Господарського суду міста Києва від 09.03.2026 у справі №910/2459/26 прийнята з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм процесуального права, які визначають порядок вжиття судом заходів забезпечення позову, у зв`язку з чим апеляційна скарга відповідача 1 задоволенню не підлягає. 
Судовий збір за подання апеляційної скарги відповідно до статті 129 ГПК України покладається на апелянта.
Керуючись статтями 129, 269, 270, 271, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укргазвидобування" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.03.2026 - залишити без задоволення. 
2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.03.2026 - залишити без змін.
3. Судовий збір сплачений Акціонерним товариством "Укргазвидобування" за подання апеляційної скарги покласти на Акціонерне товариство "Укргазвидобування".
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені статтями 287-291 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено - 25.05.2026

Головуючий суддя О.М. Крижний 

Судді А.Г. Майданевич

Б.О. Ткаченко