Справа № 953/2861/23
н/п 2/953/60/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
05 травня 2026 року        м. Харків
Київський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого -   судді Муратової С.О.,
за участю секретаря -  Драгана О.А.,
представника позивача - адвоката Царьова Р.В.,
представника відповідача - адвоката Лаленкова С.М. (в режимі відеоконференції),
представника відповідача - адвоката Огієнка Б.С. (в режимі відеоконференції),
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Київського районного суду м. Харкова цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , поданою її представником - адвокатом Царьовим Романом Валерійовичем до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та його ж як законного представника малолітньої ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та до неї ж як законного представника малолітньої ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, треті особи: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Анікєєва Дінара Анатоліївна, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Попляк Олена Святославівна, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Прокопенко Анна Валентинівна, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Ганшина Олена Юріївна, про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання права власності, визнання частково недійсними договорів купівлі-продажу квартири, визнання частково недійсним свідоцтв про право власності, визнання частково недійсним договору про припинення права на аліменти, -
встановив:
До Київського районного суду м. Харкова 17.04.2023 в системі «Електронний суд» надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якій позивач просив:
1. встановити факт проживання однією сім`єю, без реєстрації шлюбу, між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у період із 01.11.2013 по квітень 2015 року;
2. визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , право власності на 1/2 частину трьохкімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею - 56,6 кв.м., житлова площа - 36.5 кв.м., матеріали, в порядку поділу майна подружжя;
3. визнання частково недійсним договір купівлі-продажу квартири від 25.04.2014, який було укладено між ОСОБА_7 (продавець) та ОСОБА_6 (покупець), посвідченого приватним нотаріусом ХМНО у Харківській області Анікєєвою Д.А., а саме, недійсним в 1/2 частині права власності на квартиру АДРЕСА_1 ;
4. визнати свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.11.2020, видане на ім`я ОСОБА_2 , після смерті ОСОБА_6 , посвідченого приватним нотаріусом ХМНО у Харківській області Попляк О.С., частково недійсним в 1/2 частині права власності на квартиру АДРЕСА_1 ;
5. визнати частково недійсним договір купівлі-продажу квартири від 07.12.2020, укладений між ОСОБА_2 (продавець) та ОСОБА_3 (покупець), посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Прокопенко А.В. в 1/2 частині права власності на квартиру АДРЕСА_1 ;
6. стягнути із відповідачів на користь позивача усі документально підтверджені судові витрати.
На обґрунтування позовної заяви зазначив, зокрема, що 09.02.1991 ОСОБА_1 зареєструвала шлюб зі ОСОБА_6 , який було зареєстровано ВРАГС Київського РУЮ м. Харкова, актовий запис № 94. Після реєстрації шлюбу вони разом постійно проживали у приватному будинку АДРЕСА_2 . Вказаний шлюб за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1 було розірвано заочним рішенням судді Київського районного суду м. Харкова від 21.10.2013, яке набуло законної сили 01.11.2013. Але позивачка ОСОБА_8 не була тривалий час обізнана щодо того, що Київським районним судом м. Харкова було ухвалено заочне рішення від 21.10.2013 про розірвання її шлюбу із ОСОБА_6 , так як після того постійно продовжувала проживати із своїм чоловіком ОСОБА_6 однією сім`єю як і в зареєстрованому шлюбі, а її чоловік ОСОБА_6 приховав від неї цей факт (про розірвання шлюбу), та нічого їй не повідомив про те, що він вже розірвав заочним рішенням від 21.10.2013 їх шлюб, так їх відносини як подружжя тривали, аж по квітень 2015 року до того часу, як її чоловік ОСОБА_6 став знущатись над своєю дружиною (позивачкою) та вимагати від неї щоб вона звільнила їх спільне місце проживання, в якому вони проживали більше 24 (двадцяти чотирьох) років разом, як одна родина, після чого вона була змушена звернутись за правовою допомогою до адвоката та випадково дізналась, що їх шлюб вже було розірвано 21.10.2013 заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова, яке набуло законної сили 01.11.2013. В подальшому рішенням судді Київського районного суду м. Харкова від 13.01.2016, яке набрало законної сили 23.02.2016, було визнано за ОСОБА_1 право користування житловим будинком АДРЕСА_2 , вказані обставини підтверджується рішенням Київського районного суду м. Харкова від 13.01.2016. ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , але за життя склав заповіт на ОСОБА_2 , якій заповів усе своє майно. Як стало відомо позивачці вже в літку 2021 року, що ОСОБА_6 навмисно розірвав шлюб із позивачкою заочним рішенням від 21.10.2013, щоб потайки від дружини на спільні кошти подружжя купити трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею - 56,6 кв.м., житлова площа - 36.5 кв.м., що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 25.04.2014, який було укладено між ОСОБА_7 (продавець) та ОСОБА_6 (покупець), посвідченого приватним нотаріусом ХМНО у Харківській області Анікєєвою Д.А. Позивачка, враховуючи вищевикладене, просить встановити факт проживання однією сім`єю, без реєстрації шлюбу разом із ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у період із 01.11.2013 по квітень 2015 року, визнати за нею в порядку поділу майна подружжя право власності на 1/2 частину трьохкімнатної квартири АДРЕСА_1 , яка була придбана покійним ОСОБА_6 в період спільного проживання із позивачкою. За життя ОСОБА_6 склав заповіт, яким заповів усе його майно ОСОБА_2 , яка після його смерті отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 25.11.2020, видане на ім`я ОСОБА_2 , після смерті ОСОБА_6 , посвідченого приватним нотаріусом ХМНО у Харківській області Попляк О.С., тому позивачка просить суд також частково визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 25.11.2020 в частині права власності на квартиру АДРЕСА_1 , видане приватним нотаріусом ХМНО Попляк О.С. В свою чергу ОСОБА_9 продала ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 за договором купівлі-продажу від 07.12.2020, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Прокопенко А.В., тому позивачка просить визнати вказаний договір купівлі-продажу спірної квартири частково недійсним в 1/2 частині.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.04.2023, розгляд вказаної справи визначено судді Київського районного суду м. Харкова Муратовій С.О. (т. 1 а.с. 19).
Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 03.05.2023 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за вказаною позовною заявою; розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження, із призначенням в підготовче судове засідання (т. 1 а.с. 23).
09.06.2023 на електрону адресу суду в системі «Електронний суд» надійшов відзив представника ОСОБА_2 - адвоката Лаленкова С.М. на позовну заяву, в якій просив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі (т. 1 а.с. 41-45).
Н а обґрунтування відзиву зазначає, зокрема, що позивачка зазначила в позові, що її шлюб з ОСОБА_6 було розірвано, так їх відносини як подружжя тривали, аж по квітень 2015 року до того часу, як її чоловік ОСОБА_6 став знущатись над своєю дружиною (позивачкою) та вимагати від неї, щоб вона звільнила їх спільне місце проживання, в якому вони проживали більше 24 років разом, як одна родина, після чого вона була змушена звернутись за правовою допомогою до адвоката та випадково дізналась, що їх шлюб вже було розірвано 21.10.2013 заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова. Дана обставина нічим не підтверджена позивачкою та спростовується змістом рішення Київського районного суду м. Харкова від 13.01.2016, за цивільною справою № 640/18840/15-ц за позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_6 , яким визнано право позивачки проживати в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_3 , та на яке позивачка послалася як на доказ: «В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 09.02.1991 вона зареєструвала шлюб зі ОСОБА_6 . Після реєстрації шлюбу постійно проживає у приватному будинку, який у 2008 р. побудували з чоловіком, зруйнувавши старий та на який ОСОБА_6 зареєстрував на своє ім`я право власності на житловий будинок. 21.10.2013 ОСОБА_6 з нею розірвав шлюб. Після розірвання шлюбу відповідач став її всіляко притісняти, обмежувати її права у користуванні житлом, а останній час вимагав, щоб вона звільнила житло і виселилась з будинку». Позивачка в позові посилається на це рішення, але навмисно не зазначила його номер та не додала до позовної заяви. Крім того позивачка зазначила, що спірна квартира була придбана за спільні кошти. За яку суму грошових коштів була придбана спірна квартира та джерело походження у позивачки суду не повідомлено, доказів існування та отримання цих коштів позивачкою суду не надано. Якщо навіть припустити, що позивачка дійсно дізналася про розірвання шлюбу в квітні 2015 року, то суду не надано доказів тому, що заважало позивачці до дати смерті колишнього чоловіка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , звернутися до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя або до відділку поліції про крадіжку колишнім чоловіком грошових коштів? Щодо зазначення позивачкою в позовній заяві про підтвердження свідками факту проживання з ОСОБА_6 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, позивачкою навмисно не вказані дані свідків з метою позбавити відповідачку висловитися в відзиві на позовну заяву щодо достовірності свідчень цими свідками. Крім того, для встановлення факту проживання сім`єю без реєстрації шлюбу зовсім недостатньо одних показів свідків. Позивачкою не надано доказів придбання спірної квартири за спільні кошти та для загальної мети - спільного користування. Навпаки вона повідомила суд про свою необізнаність про існування спірної квартири до літа 2021 року. Вважає, що ця дата позивачкою зазначена навмисно, щоб ввести суд в оману та уникнути наслідків сплину строків позовної давності. Зазначення цієї дати також не має ніякого підтвердження доказами, суперечить обставинам викладеним в позовній заяві, зокрема вимозі про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу у період із 01.11.2013 по квітень 2015 року, оскільки позивачка весь час проживає в будинку, який їй не належить та отримала там право проживати на підставі вище вказаного рішення суду, а її колишній чоловік був змушений залишити будинок його матері ОСОБА_11 , на який він отримав право власності за рішенням Київського районного суду м. Харкова від 01.08.2013 по справі № 640/9148/13-ц. Але це рішення було оскаржене за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , та було ухвалене нове рішення Апеляційним судом Харківської області від 26.05.2015, яким апеляційну скаргу було задоволено частково, а саме: рішення Київського районного суду м. Харкова від 01.07.2013 скасувати. Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_12 , третя особа - Харківська міська рада про визнання права власності на житловий будинок та анулювання правової реєстрації на ім`я ОСОБА_1 на житловий будинок відмовити. Отже, факт проживання ОСОБА_1 , ОСОБА_6 однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з із 01.11.2013 по квітень 2015 року позивачкою не доведений, а інші позовні вимоги як похідні також не підлягають задоволенню.
16.08.2023 до канцелярії суду надійшов відзив представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката Огієнка Б.С. на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання частково недійсним договору купівлі-продажу квартири, визнання права власності на частини квартири, як спільно нажитого майна подружжя, визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом та витребування майна із чужого незаконного володіння, в частині визнання частково недійсним договору купівлі-продажу квартири та витребування майна із чужого незаконного володіння (т. 1 а.с. 73-77).
На обґрунтування відзиву зазначає, зокрема, що ОСОБА_2 та ОСОБА_13 при укладені договору купівлі-продажу квартири від 07.12.2020, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Прокопенко А.В., зареєстрованого в реєстрі за №2012, дотримані всі передбачені законом вимоги, підстави для визнання його недійсними (повністю або частково) відсутні. Враховуючи, що у ОСОБА_1 відсутні необхідні умови, на підставі яких можливо витребування майна у добросовісного набувача, не може бути визнаний частково недійсним й договір купівлі-продажу квартири. У позивача відсутні будь-які правові підстави для визнання договору купівлі-продажу квартири частково недійсним та витребування майна із чужого незаконного володіння, а тому в цій частині позовних вимог їй повинно бути відмовлено. Квартира, відносно якої заявлені позовні вимоги, на теперішній час перебуває у спільній частковій власності ОСОБА_5 та ОСОБА_4 . Так, під час укладення договору купівлі-продажу квартири від 07.12.2020, ОСОБА_14 перебував у шлюбі з ОСОБА_5 , про що свідчить надана нею згода на придбання квартири (п. 11 договору) та згідно ст. 60 СК України придбана нерухомість була спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно до Свідоцтва про право власності від 31.05.2023, зареєстрованого в реєстрі за №912, виданого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Ганшиною О.Ю., за ОСОБА_5 зареєстровано право власності на частку квартири АДРЕСА_1 . Договором про припинення права на аліменти на дитину у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно від 17.07.2023, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Ганшиною О.Ю. та зареєстрованого в реєстрі за №1260, ОСОБА_14 передав у власність дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , частку в праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1 . Враховуючи обставини викладені вище, ОСОБА_14 є неналежним відповідачем у даній справі, але зважаючи на те, що рішення суду може вплинути на його права та обов`язки, передбачені договором про припинення права на аліменти на дитину у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно від 17.07.2023, та те, що він є законним представником ОСОБА_4 , то його слід залишити в процесуальному статусі співвідповідача. З огляду на це, прийняте судом рішення може також значною мірою вплинути на права та законні інтереси співвласників нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_4 , а тому задля недопущення порушення їх конституційних прав, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 (в особі законного представника ОСОБА_15 ) повинні бути залучені до участі у даній справі в якості співвідповідачів. Крім того, враховуючи що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є малолітньою особою, а положеннями СК України, зокрема ч. 2 ст. 177, заборонено вчиняти правочини щодо майнових прав малолітньої дитини без дозволу органу опіки та піклування, слід залучити до участі у справу відповідний орган у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.
Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 05.10.2023 клопотання позивача ОСОБА_1 - адвоката Царьова Р.В. про витребування доказів задоволено; витребувано у приватного нотаріуса ХМНО у Харківській області Анікєєвої Д.А., яка знаходиться за адресою: 61002, м. Харків, вул. Чернишевського, 28А, належним чином завірену копію договору купівлі-продажу квартири від 25.04.2014 (квартира АДРЕСА_1 ), який було укладено між ОСОБА_7 (продавець) та ОСОБА_6 (покупець), посвідченого приватним нотаріусом ХМНО у Харківській області Анікєєвою Д.А.; витребувано у приватного нотаріуса ХМНО у Харківській області Попляк О.С., яка знаходиться за адресою: 61002, м. Харків, вул. Чернишевська, 34, належним чином завірену копію свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.11.2020, видане на ім`я ОСОБА_2 , після смерті ОСОБА_6 , посвідченого приватним нотаріусом ХМНО у Харківській області Попляк О.С. на квартиру АДРЕСА_1 ; витребувано у приватного нотаріуса ХМНО Прокопенко А.В., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 , належним чином завірену копію договору купівлі-продажу квартири від 07.12.2020, укладений між ОСОБА_2 (продавець) та ОСОБА_3 (покупець), посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Прокопенко А.В. на квартиру АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 100-101).
11.03.2024 до канцелярії суду надійшла доповнена позовна заява ОСОБА_1 , подана її представником - адвокатом Царьовим Р.В. до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім`єю, про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу квартири, про визнання права власності на частину квартири, як спільно нажитого майна подружжя, про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, та витребування майна із чужого незаконного володіння, в якому позивач просить:
1. встановити факт проживання однією сім`єю, без реєстрації шлюбу, між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у період із 01.11.2013 по квітень 2015 року;
2. визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , право власності на 1/2 частину трьохкімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею - 56,6 кв.м., житлова площа - 36.5 кв. м, матеріали, в порядку поділу майна подружжя;
3. визнання частково недійсним договір купівлі-продажу квартири від 25.04.2014, який було укладено між ОСОБА_7 (продавець) та ОСОБА_6 (покупець), посвідченого приватним нотаріусом ХМНО у Харківській області Анікєєвою Д.А., а саме, недійсним в 1/2 частині права власності на квартиру АДРЕСА_1 ;
4. визнати свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 25.11.2020, видане на ім`я ОСОБА_2 , після смерті ОСОБА_6 , посвідченого приватним нотаріусом ХМНО у Харківській області Попляк О.С. частково недійсним в 1/2 частині права власності на квартиру АДРЕСА_1 ;
5. визнати частково недійсним договір купівлі-продажу квартири від 07.12.2020 укладений між ОСОБА_2 (продавець) та ОСОБА_3 (покупець), посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Прокопенко А.В. в 1/2 частині права власності на квартиру АДРЕСА_1 ;
6. визнати частково недійсним Договір про припинення права на аліменти від 17.07.2023 на доньку ОСОБА_4 в частині квартиру АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Ганшиною О.Ю.;
7. визнати частково недійсним свідоцтво про право власності, видане ОСОБА_5 , серія та номер: 912, видане 31.05.2023, видавник: приватним нотаріус ХМНО Ганшина О.Ю. в частині права власності на квартиру АДРЕСА_1 ;
8. стягнути із відповідачів на користь позивача усі документально підтверджені судові витрати (т. 1 а.с. 125-129).
На обґрунтування доповненої позовної заяви зазначає, зокрема, що 09.02.1991 ОСОБА_1 , зареєструвала шлюб зі ОСОБА_6 , який було зареєстровано ВРАГС Київського РУЮ м. Харкова, актовий запис №94. Після реєстрації шлюбу вони разом постійно проживали у приватному будинку АДРЕСА_2 . Вказаний шлюб за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1 було розірвано заочним рішенням судді Київського районного суду м. Харкова від 21.10.2013, яке набуло законної сили 01.11.2013. Але позивачка ОСОБА_8 не була тривалий час обізнана щодо того, що Київським районним судом м. Харкова було ухвалено заочне рішення від 21.10.2013 про розірвання її шлюбу із ОСОБА_6 , так як після того постійно продовжувала проживати із своїм чоловіком ОСОБА_6 однією сім`єю як і в зареєстрованому шлюбі, а її чоловік ОСОБА_6 приховав від неї цей факт (про розірвання шлюбу їх спільного шлюбу), та нічого їй не повідомив про те, що він вже розірвав заочним рішенням від 21.10.2013 їх шлюб, так їх відносини як подружжя тривали, аж по квітень 2015 року до того часу, як її чоловік ОСОБА_6 став знущатись над своєю дружиною (позивачкою) та вимагати від неї щоби вона звільнила їх спільне місце проживання, в якому вони проживали більше 24 років разом, як одна родина, після чого вона була змушена звернутись за правовою допомогою до адвоката та випадково дізналась, що їх шлюб вже було розірвано 21.10.2013 заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова, яке набуло законної сили 01.11.2013. Тому в подальшому рішенням судді Київського районного суду м. Харкова від 13.01.2016, яке набрало законної сили 23.02.2016 було визнано за ОСОБА_1 право користування житловим будинком АДРЕСА_2 , вказані обставини підтверджується рішенням Київського районного суду м. Харкова від 13.01.2016. ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , але за життя склав заповіт на ОСОБА_2 , якій заповів усе своє майно. Як стало відомо позивачці вже в літку 2021 року, що ОСОБА_6 навмисно розірвав шлюб із позивачкою заочним рішенням від 21.10.2013, щоби потайки від дружини на спільні кошти подружжя купити трьох кімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею - 56,6 кв.м., житлова площа - 36.5 кв.м., що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 25.04.2014, який було укладено між ОСОБА_7 (продавець) та ОСОБА_6 (покупець), посвідченого приватним нотаріусом ХМНО у Харківській області Анікєєвою Д.А. Отже, позивачка враховуючи вищевикладене, просить встановити факт проживання однією сім`єю, без реєстрації шлюбу разом із ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у період із 01.11.2013 по квітень 2015 року, визнати за нею в порядку поділу майна подружжя право власності на 1/2 частину трьох кімнатної квартири АДРЕСА_1 , яка була придбана покійним ОСОБА_6 в період спільного проживання із позивачкою. За життя ОСОБА_16 склав заповіт яким заповів усе його майно ОСОБА_2 , яка після його смерті отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 25.11.2020, видане на ім`я ОСОБА_2 , після смерті ОСОБА_6 , посвідченого приватним нотаріусом ХМНО у Харківській області Попляк О.С., тому позивачка просить суд також частково визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 25.11.2020 в 1/2 частині права власності на квартиру АДРЕСА_1 , видане приватним нотаріусом ХМНО Попляк О.С. В свою чергу ОСОБА_9 продала ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 за договором купівлі-продажу від 07.12.2020, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Прокопенко А.В., тому позивачка просить визнати вказаний договір купівлі-продажу спірної квартири частково недійсним в 1/2 частині. В свою чергу ОСОБА_3 уклав Договір про припинення права на аліменти від 17.07.2023 на доньку ОСОБА_4 в 1/2 частині квартиру АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Ганшиною О.Ю., та 1/2 частина це належить ОСОБА_5 , як спільно нажите майно в шлюбі (свідцотво про право власності, серія та номер: 912, видане 31.05.2023, видавник: приватний нотаріус ХМНО Ганшина О.Ю.), тому позивачка просить визнати вищевказані правочини недійсними в 1/2 частині.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 16.04.2024 клопотання позивача ОСОБА_1 - адвоката Царьова Р.В. про витребування доказів задоволено; витребувано у приватного нотаріуса ХМНО у Харківській області Ганшиної О.Ю., яка знаходиться за адресою: 61082, м. Харків, вул. Василя Мельникова, 4, належним чином завірену копію Договору про припинення права на аліменти від 17.07.2023 на доньку ОСОБА_4 в частині квартиру АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Ганшиною О.Ю. та належним чином завірену копію свідоцтва про право власності, серія та номер: НОМЕР_2 , видане 31.05.2023, видавник: приватний нотаріус ХМНО Ганшина О.Ю. на частину ще належить ОСОБА_5 (т. 1 а.с. 156-158).
10.06.2024 до канцелярії суду від приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Ганшиної О.Ю. надійшли витребувані докази на виконання ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 16.04.2024 (т. 1 а.с. 172-177).
11.06.2024 до канцелярії суду від приватного нотаріуса Цимбал І. надійшли витребувані докази на виконання ухвали Київського районного суду м. Харкова від 05.10.2023 (т. 1 а.с. 178-186).
28.08.2024 до канцелярії суду надійшла доповнена позовна заява ОСОБА_1 , подана її представником - адвокатом Царьовим Р.В. до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , дитини ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , яка діє у власних інтересах та як законний представник дитини ОСОБА_4 , треті особи: приватний нотаріус ХМНО Анікєєва Дінара Анатоліївна, приватний нотаріус ХМНО Попляк Олена Святославівна, приватний нотаріус ХМНО Прокопенко Анна Валентинівна, приватний нотаріус ХМНО Ганшина Олена Юріївна про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу квартири, про визнання права власності на частину квартири, як спільно нажитого майна подружжя, про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, та витребування майна із чужого незаконного володіння, в якому позивач просить:
1. встановити факт проживання однією сім`єю, без реєстрації шлюбу, між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у період із 01.11.2013 по квітень 2015 року;
2. визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , право власності на 1/2 частину трьохкімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею - 56,6 кв. м, житлова площа - 36.5 кв. м, матеріали, в порядку поділу майна подружжя;
3. визнання частково недійсним договір купівлі-продажу квартири від 25.04.2014, який було укладено між ОСОБА_7 (продавець) та ОСОБА_16 (покупець), посвідченого приватним нотаріусом ХМНО у Харківській області Анікєєвою Д.А., а саме, недійсним в 1/2 частині права власності на квартиру АДРЕСА_1 ;
4. визнати свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.11.2020 видане на ім`я ОСОБА_2 , після смерті ОСОБА_6 , посвідченого приватним нотаріусом ХМНО у Харківській області Попляк О.С. частково недійсним в 1/2 частині права власності на квартиру АДРЕСА_1 ;
5. визнати частково недійсним договір купівлі-продажу квартири від 07.12.2020 укладений між ОСОБА_2 (продавець) та ОСОБА_3 (покупець), посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Прокопенко А.В. в 1/2 частині права власності на квартиру АДРЕСА_1 ;
6. визнати частково недійсним Договір про припинення права на аліменти від 17.07.2023 на доньку ОСОБА_4 в частині квартиру АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Ганшиною О.Ю.;
7. визнати частково недійсним свідоцтво про право власності видане ОСОБА_5 , серія та номер: 912, видане 31.05.2023, видавник: приватним нотаріус ХМНО Ганшина О.Ю. в частині права власності на квартиру АДРЕСА_1 ;
8. стягнути із відповідачів на користь позивача усі документально підтверджені судові витрати (т. 1 а.с. 222-228).
На обґрунтування доповненої позовної заяви зазначає, зокрема, що 09.02.1991 ОСОБА_1 , зареєструвала шлюб зі ОСОБА_6 , який було зареєстровано ВРАГС Київського РУЮ м. Харкова, актовий запис № 94. Після реєстрації шлюбу вони разом постійно проживали у приватному будинку АДРЕСА_2 . Вказаний шлюб за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1 було розірвано заочним рішенням судді Київського районного суду м. Харкова Губської Я.В. від 21.10.2013, яке набуло законної сили 01.11.2013. Але позивачка ОСОБА_8 не була тривалий час обізнана щодо того, що Київським районним судом м. Харкова було ухвалено заочне рішення від 21.10.2013 про розірвання її шлюбу із ОСОБА_6 , так як після того постійно продовжувала проживати із своїм чоловіком ОСОБА_6 однією сім`єю як і в зареєстрованому шлюбі, а її чоловік ОСОБА_6 приховав від неї цей факт (про розірвання шлюбу їх спільного шлюбу), та нічого їй не повідомив про те, що він вже розірвав заочним рішенням від 21.10.2013 їх шлюб, так їх відносини як подружжя тривали, аж по квітень 2015 року до того часу, як її чоловік ОСОБА_6 став знущатись над своєю дружиною (позивачкою) та вимагати від неї щоби вона звільнила їх спільне місце проживання, в якому вони проживали більше 24 років разом, як одна родина, після чого вона була змушена звернутись за правовою допомогою до адвоката та випадково дізналась, що їх шлюб вже було розірвано 21.10.2013 заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова, яке набуло законної сили 01.11.2013. Тому в подальшому рішенням судді Київського районного суду м. Харкова від 13.01.2016, яке набрало законної сили 23.02.2016 було визнано за ОСОБА_1 право користування житловим будинком АДРЕСА_2 , вказані обставини підтверджується рішенням Київського районного суду м. Харкова від 13.01.2016. ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , але за життя склав заповіт на ОСОБА_2 , якій заповів усе своє майно. Як стало відомо позивачці вже в літку 2021 року, що ОСОБА_6 навмисно розірвав шлюб із позивачкою заочним рішенням від 21.10.2013, щоб потайки від дружини на спільні кошти подружжя купити трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею - 56,6 кв.м., житлова площа - 36.5 кв.м., що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 25.04.2014, який було укладено між ОСОБА_7 (продавець) та ОСОБА_16 (покупець), посвідченого приватним нотаріусом ХМНО у Харківській області Анікєєвою Д.А. Просив встановити факт проживання однією сім`єю, без реєстрації шлюбу разом із ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у період із 01.11.2013 по квітень 2015 року, визнати за нею в порядку поділу майна подружжя право власності на 1/2 частину трьох кімнатної квартири АДРЕСА_1 , яка була придбана покійним ОСОБА_6 в період спільного проживання із позивачкою. За життя ОСОБА_16 склав заповіт яким заповів усе його майно ОСОБА_2 , яка після його смерті отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 25.11.2020, видане на ім`я ОСОБА_2 , після смерті ОСОБА_6 , посвідченого приватним нотаріусом ХМНО у Харківській області Попляк О.С., тому позивачка просить суд також частково визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 25.11.2020 в частині права власності на квартиру АДРЕСА_1 , видане приватним нотаріусом ХМНО Попляк О.С. В свою чергу ОСОБА_9 продала ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 за договором купівлі-продажу від 07.12.2020, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Прокопенко А.В., тому позивачка просить визнати вказаний договір купівлі-продажу спірної квартири частково недійсним в 1/2 частині. В свою чергу ОСОБА_3 уклав Договір про припинення права на аліменти від 17.07.2023 на доньку ОСОБА_4 в 1/2 частині квартиру АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Ганшиною О.Ю. та 1/2 частина це належить ОСОБА_5 , як спільно нажите майно в шлюбі (свідоцтво про право власності, серія та номер: НОМЕР_2 , видане 31.05.2023, видавник: приватний нотаріус ХМНО Ганшина О.Ю.), тому позивачка просить визнати вищевказані правочини недійсними в 1/2 частині.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 20.12.2024 клопотання представника позивача задоволено; прийнято в провадження доповнені позовні заяви від 11.03.2023 та від 27.08.2024 по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 , поданою її представником - адвокатом Царьовим Р.В. до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та його ж як законного представника малолітньої ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та до неї ж як законного представника малолітньої ОСОБА_4 , треті особи: приватний нотаріус ХМНО Анікєєва Д.А., приватний нотаріус ХМНО Попляк О.С., приватний нотаріус Прокопенко А.В., приватний нотаріус ХМНО Ганшина О.Ю. про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання права власності, визнання частково недійсними договорів купівлі-продажу квартири, визнання частково недійсним свідоцтв про право власності, визнання частково недійсним договору про припинення права на аліменти; виключено із кола відповідачів дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; залучено до участі у цій цивільній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради (т. 2 а.с. 35-38).
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 20.01.2025 клопотання позивача ОСОБА_1 та її представника - адвоката Царьова Р.В. про виклик свідків задоволено; клопотання представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Лаленкова С.М. про виклик свідків задоволено; викликано в судове засідання у якості свідків: ОСОБА_1 ; ОСОБА_17 ; ОСОБА_18 ; ОСОБА_19 ; ОСОБА_20 ; ухвалено попередити свідків про кримінальну відповідальністьза ст. 384, 385 КК України; закрито підготовче провадження по цивільній справі за вказаною позовною заявою; цивільну справу призначено до судового розгляду по суті у приміщенні Київського районного суду м. Харкова (т. 2 а.с. 56-58).
23.07.2025 на електрону адресу суду надійшло клопотання представника ОСОБА_3 та ОСОБА_5 - адвоката Огієнка Б.С. про застосування позовної давності, в якому просить застосувати до позовних вимог ОСОБА_1 позовну давність; відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 повністю (т. 2 а.с. 141).
На обґрунтування клопотання зазначає, зокрема, що під час розгляду справи у судовому засіданні 16.07.2025, позивач ОСОБА_1 надаючи показання в якості свідка повідомила суду, що про купівлю ОСОБА_6 спірної квартири АДРЕСА_1 їй стало відомо ще у 2014 році, а про розірвання шлюбу між нею та ОСОБА_21 - в 2016 році. Також, позивач повідомила, що рішення Київського районного суду м. Харкова від 21.10.2013 по справі №640/12983/13-ц за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1 нею не оскаржувалось та вимог до ОСОБА_22 про поділ спільного майна подружжя до моменту звернення до суду із цим позовом, не висувалось. 3 огляду на зазначене, вважає, що строк позовних вимог щодо спірної квартири АДРЕСА_1 сплинув ще у 2019 році. Враховуючи той факт, що Законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності, заява про її застосування може бути викладено у відзиві на позов або у вигляді окремого клопотання, письмового чи усного (позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 09.04.2019 по справі N?912/1104/18 та підтримана в постанові Верховного Суду складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 20.09.2019 по справі №904/4342/18.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 11.12.2025 поновлено представнику позивачу ОСОБА_1 - адвокату Царьову Р.В. процесуальний строк для подання клопотання про витребування доказів; клопотання представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Царьова Р.В. про витребування доказів задоволено; витребувано із Харківського обласного державного нотаріального архіву, який знаходиться за адресою: 61007, м. Харків, вул. Біблика, буд. 18, належним чином завірену копію свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.11.2020, видане на ім`я ОСОБА_2 , після смерті ОСОБА_6 , посвдченого приватним нотаріусом ХМНО у Харківській області Попляк О.С. на квартиру АДРЕСА_1 (т. 2 а.с. 242-244).
26.12.2025 до канцелярії суду надійшли від завідувача Харківського обласного державного нотаріального архіву Остапенко Ю.А. витребувані докази на виконання ухвали Київського районного суду м. Харкова від 11.12.2025 (т. 3 а.с. 10-12).
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Царьов Р.В. підтримав позовну заяву, просив її задовольнити.
В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Лаленков С.М. (в режимі відеоконференції) заперечував проти задоволення позовної заяви, підтримав поданий відзив на позовну заяву.
В судовому засіданні представник відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_5 - адвокат Огієнка Б.С. (в режимі відеоконференції) заперечував проти задоволення позовної заяви, підтримав поданий відзив на позовну заяву, просив застосувати строки позовної давності.
В судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради не з`явився, повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду справи, 26.08.2025 до канцелярії суду надійшло клопотання заступника директора Департаменту - начальника Служби у справах дітей по Київському району Матвіїв В. про розгляд справи за відсутності представника третьої особи, в якому просить вказану цивільну справу розглядати за відсутності представника третьої особи (представника органу опіки та піклування) у відповідності до ч. 3 ст. 211 ЦПК України. Просила прийняти рішення з урахуванням інтересів дитини (т. 2 а.с. 162).
В судове засідання третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Ганшина О.Ю. в судове засідання не з`явилася, повідомлялася належним чином про дату, час та місце розгляду справи, 04.04.2025 до канцелярії суду надійшла заява приватного нотаріуса Ганшиної О.Ю., в якій вона зазначала, що у зв`язку із зайнятістю на роботі, просила розглядати справу за її відсутності до винесення рішення по справі (т. 2 а.с. 80).
В судове засіданні третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Анікєєва Д.А. не з`явилася, повідомлялася належним чином про дату, час та місце розгляду справи, згідно наданої виконуючим обов`язки начальника Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Данильченком І. копії наказу Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 11.04.2024 про тимчасове зупинення приватної нотаріальної діяльності Анікєєвої Д.А. , тимчасово зупинено приватну нотаріальну діяльність приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Анікєєвої Д.А. з 15.04.2024 по 15.04.2025 (а.с. 180).
В судове засідання третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Попляк О.С. не з`явився, повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив.
В судове засідання третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Прокопенко А.В. не з`явилася, повідомлялася належним чином про дату, час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомила.
Суд не має відомостей про причину неявки третіх осіб приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Анікєєвої Д.А., приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Попляка О.С., приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Прокопенко А.В., які повідомлялися про час і місце розгляду справи у порядку, визначеному Цивільним процесуальним кодексом України, і від яких не надійшли відзив чи заява про судовий розгляд за їх відсутності, що дало підстави вирішити справу на підставі наявних у ній даних, та що відповідає передбаченим статтею 2 ЦПК України завданням та основним засадам цивільного судочинства.
Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, надані в ході розгляду справи, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного.
Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Даний принцип полягає у змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Стороні зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, як того вимагають положення ст. 81 ЦПК України, за якими доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір.
Вимоги ч. 1 ст. 4 ЦПК України передбачають, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим ЦПК України випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1 ст. 15 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані (у письмовій або електронній формі, речовими об`єктами, висновками експертів, показаннями свідків), на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Вимогами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України в цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, згідно якого кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 01.07.2013 позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено; припинено право власності за ОСОБА_12 на житловий будинок літ. А-1, розташованого по АДРЕСА_2 , та анулювати правову реєстрацію ОСОБА_12 на вказаний будинок; визнано за ОСОБА_6 право власності на житловий будинок літ. «Ж-1» з прибудовою літ. «Ж», вбиральню літ.«И», сарай літ.«К», гараж літ. «Л», огорожу №4, 5, вигрібну яму №6, колодязь №7 по АДРЕСА_2 (т. 1 а.с. 15).
Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 26.05.2015 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково; рішення Київського районного суду м. Харкова від 01.07.2013 скасовано. Ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_12 , третя особа - Харківська міська рада про визнання права власності на житловий будинок та анулювання правової реєстрації на ім`я ОСОБА_12 на житловий будинок відмовлено (т. 1 а.с. 49-51).
Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 21.10.2013 розірвано шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , зареєстрований 09.02.1991 ВРАГС Київського РУЮ м. Харкова, актовий запис №94 (т. 1 а.с. 14 зворотній бік).
Згідно копії договору купівлі-продажу квартири від 25.04.2014, укладеного між ОСОБА_7 (Продавець) та ОСОБА_6 (Покупець), посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Анікєєвою Д.А., продавець в особі представника продав та передав у власність Покупцю, а Покупець купив та прийняв у власність квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 56,6 кв.м., житловою площею 36,5 кв.м. та сплатив за неї обговорену грошову суму, у розмірі 401947,00 грн. (т. 1 а.с. 9-10, 183).
Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 13.01.2016 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено; визнано за ОСОБА_1 право на користування житловим будинком по АДРЕСА_2 . Рішення набрало законної сили 23.02.2016 (т. 1 а.с. 61-62).
Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 07.08.2020, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у місті Харкові Харківської області, про що 16.05.2020 зроблено відповідний актовий запис №7133 (а.с. 103). 
Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.11.2020, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Попляк О.С. посвідчив, що на підставі заповіту, посвідченого 06.06.2019 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Саварінською Н.В. за реєстровими №№ 1852, 1853, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Спадщина на яку видано це свідоцтво, складається з квартири АДРЕСА_1 : квартира складається з трьох кімнат, житловою площею - 36,5 кв.м, загальною площею - 56,6 кв.м, та належала померлому на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 25.04.2014 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Анікєєвою Д.А. за реєстровим №354, дублікат якого виданий 11.03.2020 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Борисенко В.С. за реєстровим №149, право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, зареєстроване 25.04.2014 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Анікєєвою Д.А. за номером 5476900. Вартість спадкового майна складає 634268,00 грн. Право власності на нерухомість підлягає державній реєстрації (т. 3 а.с. 11).
Згідно копії договору купівлі-продажу квартири від 07.12.2020, укладеного між ОСОБА_2 (Продавець) та ОСОБА_3 (Покупець), посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Прокопенком А.В., зареєстрованого у реєстрі за №2012, продавець передає у власність покупцю, а покупець приймає у власність на умовах цього договору трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , житловою площею 36,5 кв.м, загальною площею 56,6 кв.м і зобов`язується сплатити за неї грошову уму, що вказана у п. 3 цього договору, тобто 763830 грн., що становить еквівалент 27000 доларів США (т. 1 а.с. 107-108).
Відповідно до Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №275576453 від 20.09.2021, квартира загальною площею 56,6 кв.м, житлова площа 36,5 кв.м, матеріали стін: цегла, опис: 3-х кімнатна, за адресою: АДРЕСА_4 , на підставі договору купівлі-продажу, квартири, серія та номер: 2012, виданого 07.12.2020, видавник: ПН Харківського МНО Прокопенко А.В., на праві власності належить ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 11-12).
Згідно копії довідки ФОП ОСОБА_24 від 20.08.2021 вих. №б/н, на запит ОСОБА_1 , стосовно ймовірної ціни квартири АДРЕСА_6 , та діапазону ціни пропозиції квартир в районі розташування станом на повідомлення: квартира: спираючись на сайти з продажу житлової нерухомості: olx.ua, premier.ua, аналітичних досліджень ІКК Проконсул та ін, діапазон ціни пропозицій 1 кв.м загальної площі для 3 кімнатних квартир житлових будинках в районі місцерозташування («Салтівка»), становить: 400,00 дол. ССША - 500,00 дол. США, в залежності від технічного стану, якості оздоблюючих робіт, загальної площі, поверху розташування, поверховості та ін. факторів; відповідно ціна пропозицій до продажу 3-кімнатних квартир (при умові, що загальна площа квартири становить 56,6 кв.м), в районі розташування «Салтівка» знаходиться в діапазоні: 22640 дол. США - 28300 дол. США. Ймовірне ціни подібної квартири (при умові, що загальна площа квартир 56,6 кв.м) в районі розташування становить проміжне значення з наведеного діапазону: 650000,00 грн. (т. 1 а.с. 13 зворотній бік).
Згідно копії свідоцтва про право власності від 31.05.2023, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Ганшина О.Ю., на підставі спільної заяви подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , посвідчила, що ОСОБА_5 , яка є дружиною ОСОБА_3 , належить 1/2 частки у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу. Спільне сумісне майно подружжя, право власності на яке в указаній частці посвідчується цим свідоцтвом, складається з: трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , житловою площею 36,5 кв.м, загальною площею 56,6 кв.м. Право власності на вказану квартиру зареєстроване за ОСОБА_3 на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого Прокопенко А.В., приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області 07.12.2020 за реєстровим №2021, право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано 07.12.2020, номер запису про право власності: 39562567, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 339548063101. Право власності на частку у праві власності на квартиру підлягає державній реєстрації (т. 1 а.с. 79, 175).
Відповідно до копії витягу з Державного реєстру речових прав №334128661 від 31.05.2023, квартира загальною площею 56,6 кв.м, житлова площа 36,5 кв.м, матеріали стін: цегла, опис: 3-х кімнатна, за адресою: АДРЕСА_4 , на підставі свідоцтва про право власності, серія та номер: 912, виданого 31.05.2023, видавник: Ганшина О.Ю., приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області, на праві спільної часткової власності на 1/2 належить ОСОБА_5 (т. 1 а.с. 80).
Згідно копії договору про припинення права на аліменти на дитину у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно від 17.07.2023, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , яка діє як законний представник своєї малолітньої доньки ОСОБА_4 , згідно якого, на умовах, передбачених цим договором, ОСОБА_3 , батько, передав у власність дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , 1/2 частку в праві спільної часткової власності на квартиру номер АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 81-82, 173-174).
Відповідно до копії витягу з Державного реєстру речових прав №339427531 від 17.07.2023, квартира загальною площею 56,6 кв.м, житлова площа 36,5 кв.м, матеріали стін: цегла, опис: 3-х кімнатна, за адресою: АДРЕСА_4 , на підставі договору про припинення права на аліменти на дитину у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно, серія та номер: 1260, виданого 17.07.2023, видавник: Ганшина О.Ю., приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу, на праві спільної часткової власності на 1/2 належить ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 83).
Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №369155627 від 10.03.2024, квартира загальною площею 56,6 кв.м, житлова площа 36,5 кв.м, матеріали стін: цегла, опис: 3-х кімнатна, за адресою: АДРЕСА_4 :
на підставі договору про припинення права на аліменти на дитину у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно, серія та номер: 1260, виданого 17.07.2023, видавник: Ганшина О.Ю., приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу, на праві спільної часткової власності на 1/2 належить ОСОБА_4 ;
на підставі свідоцтва про право власності, серія та номер: 912, виданого 31.05.2023, видавник: Ганшина О.Ю., приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області, на праві спільної часткової власності на 1/2 належить ОСОБА_5 (т. 1 а.с. 131-133).
В судовому засіданні допитано в якості свідка ОСОБА_20 , який пояснив, що ОСОБА_1 знає, оскільки вона живе від нього за 300 метрів. ОСОБА_2 його донька, ОСОБА_6 рідний брат його дружини - ОСОБА_25 . ОСОБА_1 не пускала ОСОБА_6 в хату. Коли він отримував пенсію, наступного дня її не було, ОСОБА_1 її крала, навіть після розірвання шлюбу. Потім він купив хату десь на Журавльовці, щоб жити там коли ОСОБА_1 його виганяла, але він постійно мешкав у нього. На ділянці за вказаною адресою стояв один будинок. Вони розлучилися, він мешкав сам по собі, а вона сама по собі. Від шлюбу у них був син. ОСОБА_6 прожив у нього близько трьох останніх років його життя. У них в гостях він був через день, коли ОСОБА_6 ображали, він приходив до них. ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_6 вкрала всі документи. ОСОБА_6 поховала його донька.
В судовому засіданні допитано в якості свідка ОСОБА_1 , яка пояснила, що в 1990 році вона зі ОСОБА_6 одружилися, вона продала свій будинок за адресою: АДРЕСА_7 , та перейшла мешкати до будинку за адресою: АДРЕСА_2 . У них народився син, за кошти, отримані від продажу будинку, вона придбала автівку, та за інші кошти почали будувати будинок, документи на будинок оформив ОСОБА_6 на себе, він у неї навіть не запитав. Потім ОСОБА_6 почав пити, вона лікувала його за свої кошти, у них було дві пожежі, внаслідок чого вони почали знову будувати будинок, вона працювала соціальним робітником. Вони мешкали однією сім`єю, потім, у 2014 році, від прокуратури вона дізналася, що він придбав квартиру за спільні сімейні гроші, він з сином працювали на будівництві, вона отримувала зарплатню в соціальній службі та складали в один сімейний бюджет, через придбання ОСОБА_6 вказаної квартири, її звільнили з роботи. В цій квартирі мешкала бабуся ОСОБА_26 . Вони родиною складали гроші, бюджет був спільний, в подальшому він сказав, що автівку віддав мамі, як виявилося, він її продав, про що вони дізналися від сусідів. Потім вона дізналася, що він переписав квартиру. Він ходив до сусідів, де мешкає його сестра ОСОБА_27 , його не було приблизно п`ять днів, вона дізналася, що його паралізувало, вона пішла до нього зі своєю невісткою, почала носити туди ліки, їжу, він просив помити його, погодувати, тощо. Вона попросила подзвонити їй якщо він помре. Приблизно ІНФОРМАЦІЯ_3 він помер, вона дізналася про це від сусідів. Їй подзвонили, сказали, що він помер, вони не далеко мешкали, вона подзвонила до ОСОБА_20 , він сказав, що його вже повезли на кремацію. В вечорі вона прийшла до ОСОБА_20 та спитала, чого він їй не сказав, він повідомив, що у нього вже є заповіт на його доньку ОСОБА_2 на все майно, для неї це був шок. Вона з 2020 року бориться за свої права, її обманули та вона залишилася без хати. Коли вони посварилися, він сказав, що розлучиться, вона казала, що вже прожили тридцять років, як він буде один. Вона подумати не могла, що він таке зробить. Про рішення про розірвання шлюбу вона дізналася за місяць до його смерті у 2020 році. При його житті він виганяв її з будинку, вона викликала поліцію. Син мешкав разом з ними, про розірвання шлюбу він дізнався, коли ОСОБА_6 випив, та сказав, що розлучився з нею, йому ніхто не повірив, це було приблизно у 2015 році. ОСОБА_6 паралізувало в 2020 році, до цього часу він мешкав з ними, але десь за місяць до смерті він мешкав у сусіда ОСОБА_20 , він був його зятем. ОСОБА_6 з 2014 року почав пити алкогольні напої і до моменту смерті. У 2016 році вона подавала позовну заяву до суду про встановлення права користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_2 . На момент подання позовної заяви вона знала, що шлюб розірвано.
В судовому засіданні допитано в якості свідка ОСОБА_19 , яка пояснила, що ОСОБА_1 є її сусідкою, вона мешкає навпроти неї, знає їх сім`ю більше 20 років, як вони жили, як все будували. У них дружні відносини. ОСОБА_1 повідомила їй, як поступив з нею її чоловік, що він розвівся з нею, що він виганяв її з будинку. Про розірвання шлюбу ОСОБА_1 повідомила їй приблизно у квітні 2015 року, повідомила, що вона приходила з роботи, чоловік її виганяв з будинку, вона звернулася до адвокатів та дізналася, що було розірвано шлюб, придбана квартира. При цьому, після розірвання шлюбу вони продовжували мешкати разом, однак він її ображав, виганяв з хати, вона продовжувала йому готувати їжу, прати. Помер він в іншому будинку, ОСОБА_1 не приймала участі в похованні ОСОБА_6 , оскільки його зять та племінниця зробили це самостійно та тихо, дружині його та сину нічого не сказали, вони на похованні не були. Коли ОСОБА_6 придбав вказану квартиру ніхто про неї не знав, а потім, приблизно по весні 2015 року, він сам по сусідські розповів їй про придбання квартири, розірвання шлюбу, він хизувався. ОСОБА_1 та ОСОБА_6 з 2013 року мешкали разом постійно, до смерті він два місяці не мешкав разом з ОСОБА_1 , він пішов до іншого будинку до зятя з його сестрою рідною, вони там пили, гуляли. Вона частко заходила до сім`ї ОСОБА_11 у гості, ОСОБА_6 був в одній кімнаті, ОСОБА_1 в іншій. 
В судовому засіданні допитано в якості свідка ОСОБА_28 , яка пояснила, що ОСОБА_6 є чоловіком ОСОБА_1 , а вона є її невісткою, дружиною старшого сина ОСОБА_1 - ОСОБА_29 . Вона їх знає з 2002 року, чоловік привів її до дому, та вона познайомилася з його батьками. Вона мешкає за адрсеою: АДРЕСА_2 , з 2005 року, після їх одруження, по теперішній час. В 2013 році ОСОБА_6 розірвав шлюб з ОСОБА_1 , та дізналася про це приблизно в квітні 2015 року, коли ОСОБА_6 почав з нею погано себе вести, сваритися, виганяти з будинку, говорив, що розлучиться з нею. ОСОБА_1 пішла до юристів, їй сказали, що судом було розірвано їх шлюб. До квітня 2015 року вони мешкали вдома, як чоловік та жінка, вели господарство, разом спали, був єдиний сімейний бюджет, а коли дізналися про розірвання шлюбу, вони просто почали жити разом, платили комунальні, але не як чоловік та жінка. В 2010 році вони зробили пристройку, в ній були кімната, коридор, та ванна з туалетом, і там з 2013 року почав мешкати ОСОБА_6 . В сімейний бюджет кошти вносили вони всі разом і діти і батьки, їли всі разом, купляли все разом. ОСОБА_6 давав гроші на потреби сім`ї. ОСОБА_6 після 2013 року почав погано відноситися до них та ОСОБА_1 , виганяв їх, казав, що це все його. Помер ОСОБА_1 у 2020 році у будинку родичів, вони його і поховали по тихому. Про те, що він помер вони дізналися від сусідів.

Відповідно до ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбі. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї.
Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999 за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї») визначено таку обов`язкову ознаку члена сім`ї, як ведення спільного господарства.
Європейський суд з прав людини, надаючи власне визначення терміну «сімейне життя», вказує на те, що сімейне життя може існувати там, де між особами не існує жодних юридичних зв`язків. Так, у справі «Ельсхольц проти Німеччини» суд визначив, що «поняття сім`ї (за статтею 8 ЄКПЛ) не обмежується стосунками на основі шлюбу і може охоплювати інші «сімейні» defacto зв`язки, коли сторони проживають разом поза шлюбом».
Відповідно до ч. 1 ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.
Частиною другою статті 74 СК України передбачено, що на майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 СК України.
Отже, до майна, що було набуте під час проживання осіб однією сім`єю, застосовуються положення сімейного законодавства, які регулюють правові відносини з приводу права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками: час набуття майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).
За відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу за певний період, відсутні і підстави, передбачені статтею 74 СК України вважати майно (спірну квартиру) таким, що належить на праві спільної сумісної власності сторонам, як жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою.
Верховний Суд у постанові від 14.02.2018 у справі №129/2115/15-ц, зазначив, що при застосуванні статті 74 СК України, слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільного бюджету, спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.
Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно.
Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків.
Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують: 1) час придбання; 2) джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте); 3) мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі №644/6274/16-ц (провадження №14-283цс18) вказано, що «згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року N 5-рп/99 обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №554/8023/15-ц (провадження №14-130цс19) міститься висновок, що «вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України)».
Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 23.09.2015 у справі №6-1026цс15 майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці.
Обов`язковою умовою для визнання осіб членами однієї сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин (рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99) (постанова Верховного Суду від 18.03.2019 року у справі №357/6408/17).
Верховний Суд погодився з висновком апеляційного суду про те, що сам по собі факт перебування позивача з відповідачем у близьких стосунках, який не заперечував й сам відповідач, не може свідчити про те, що сторони проживали в зазначений період однією сім`єю, а придбане одним із них майно є спільною сумісною власністю, оскільки позивачу необхідно надати докази ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та витрат, придбання майна в інтересах сім`ї (постанова ВС від 12.12.2019 у справі № 490/4949/17).
Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці. Верховний Суд зазначив, що показання свідків та спільні фотографії сторін, не можуть свідчити про факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та не можуть бути визначальними у вирішенні цього питання (постанова ВС від 12.12.2019 у справі № 466/3769/16).
Сам собою факт періодичного спільного відпочинку не є достатньою підставою для визнання факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу (постанова ВС від 27.02.2019 у справі №522/25049/16-ц).
У постанові Верховного Суду від 11.10.2023 у справі № 759/14612/18 висловлено правову позицію, що за відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу за певний період відсутні й підстави, передбачені статтею 74 СК України, вважати спірне майно таким, що належить на праві спільної сумісної власності сторонам як чоловікові та жінці, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою.
Оцінюючі досліджені у справі докази у їх сукупності, суд не знаходить підтвердженню факту спільного проживання позивача та відповідача разом, як однієї сім`ї без реєстрації шлюбу. Матеріали справи не містять підтвердження придбання трьохкімнатної квартири АДРЕСА_1 , за спільні кошти ОСОБА_1 та ОСОБА_6 . Суд приходить до висновку, що зазначена квартира не є спільним сумісним майном ОСОБА_1 та ОСОБА_6 .
Верховний Суд зазначив, що одне лише спільне проживання не є достатнім для визнання факту проживання однією сім`єю без наявності інших ознак сім`ї. Показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу (постанови Верховного Суду: від 12.12.2019 у справі № 466/3769/16, від 27.02.2019 у справі № 522/25049/16-ц, від 11.12.2019 у справі № 712/14547/16-ц, від 24.01.2020 у справі № 490/10757/16-ц). 
В ході розгляду справи сторона позивача не могла пояснити суду, яким чином придбалася спадкодавцем спірна квартира, яка сума коштів була сплачена особисто позивачкою на придбання цієї квартири. Матеріали справи не мітять жодного доказу, на підтвердження доводів сторони позивача про ведення спільного господарства між позивачкою та спадкодавцем, спільного побуту та бюджету.
Твердження позивача про те, що квартира АДРЕСА_1 була придбана за рахунок спільних коштів ОСОБА_1 та ОСОБА_6 не підтверджується доказами, наявними у матеріалах справи. Натомість, як вбачається з матеріалів справи, вказана квартира була придбана ОСОБА_6 , яка в подальшому стала частиною спадщини за заповітом ОСОБА_6 .
Отже, позивачем не доведено факту проживання з ОСОБА_6 однією сім`єю без реєстрації шлюбу у вказаний в позові період, придбання спірного нерухомого майна за рахунок спільних коштів подружжя і визнання за нею права власності на частку такого майна, а також підстав для визнання оспорюваних договорів та свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсними.
Крім того, згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).
Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено.
Положеннями статті 217 ЦК України визначено, що недійсність окремої частини правочину не має наслідків недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був вчинений без включення до нього недійсної частини.
Відповідно до усталеної правозастосовчої практики, згідно зі статтею 217 ЦК України правочин не може бути визнаний недійсним у цілому, якщо закону не відповідають лише його окремі частини й обставини справи свідчать про те, що він був би вчинений і без включення недійсної частини. У цьому разі відповідно до статті 217 ЦК України суд може визнати недійсною частину правочину, з`ясувавши думку сторін правочину. Якщо у недійсній частині правочин був виконаний однією зі сторін, суд визначає наслідки його недійсності залежно від підстав, з яких він визнаний недійсним.
Водночас Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14.02.2022 у справі № 346/2238/15-ц (провадження № 61-14680сво20) сформулював висновок про те, що нормами ЦК України не допускається такої правової конструкції, як позов про визнання недійсним договору в частині сторони договору. Стаття 235 ЦК України не може бути підставою для визнання правочину удаваним в частині сторони, оскільки це суперечить її положенням.
Отже, навіть за умови доведеності, що за договором купівлі-продажу майно насправді було куплено не зазначеним у договорі покупцем, а іншою особою, за її кошти, відсутні передбачені законом підстави для визнання недійсним такого договору в частині покупця.
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 06.12.2022 у справі № 753/11289/21-ц (провадження № 61-8982св22), від 23.10.2024 справа № 334/6993/18 (провадження № 61-13651 св 23_).
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14.02.2022 у справі № 346/2238/15-ц (провадження № 61-14680сво20) сформулював висновок про те, що нормами ЦК України не допускається такої правової конструкції як позов про визнання недійсним договору в частині сторони договору. Стаття 235 ЦК України не може бути підставою для визнання правочину удаваним в частині сторони, оскільки це суперечить її положенням.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21.04.2021 у справі № 552/6997/19 (провадження № 61-1280св21) зроблено висновок, що «недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим».
Свідоцтво про право власності є лише документом, яким оформлюється відповідне право, але не є правочином, на підставі якого це право виникає, змінюється чи припиняється, тобто оспорюване свідоцтво про право власності не породжує виникнення у відповідача відповідного права, а тільки фіксує факт його наявності. Таким чином, скасувати (визнати недійсним) свідоцтво про право власності на майно можливо тільки у разі визнання недійсним (незаконним) відповідного рішення, на підставі якого видано це свідоцтво (див. постанови Верховного Суду від 03 квітня 2018 року у справі № 917/927/17, від 27 червня 2018 року у справі № 925/797/17, від 05 лютого 2020 року у справі № 904/750/19, від 27 травня 2020 року у справі № 442/2771/17, від 09 березня 2021 року у справі № 756/4120/16-ц), від 26 лютого 2025 року у справі № 520/14132/18.
Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для задоволення вимог про:
встановлення факту проживання однією сім`єю, без реєстрації шлюбу, між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у період із 01.11.2013 по квітень 2015 року;
визнання за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , право власності на 1/2 частину трьохкімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею - 56,6 кв. м, житлова площа - 36.5 кв. м, матеріали, в порядку поділу майна подружжя.
Також не підлягають задоволенню, і похідні від вказаних вимог, в тому числі з підстав зазначених вище, вимоги про:
визнання частково недійсним договір купівлі-продажу квартири від 25.04.2014, який було укладено між ОСОБА_7 (продавець) та ОСОБА_16 (покупець), посвідченого приватним нотаріусом ХМНО у Харківській області Анікєєвою Д.А., а саме, недійсним в 1/2 частині права власності на квартиру АДРЕСА_1 ;
визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.11.2020 видане на ім`я ОСОБА_2 , після смерті ОСОБА_6 , посвідченого приватним нотаріусом ХМНО у Харківській області Попляк О.С. частково недійсним в 1/2 частині права власності на квартиру АДРЕСА_1 ;
визнання частково недійсним договір купівлі-продажу квартири від 07.12.2020 укладений між ОСОБА_2 (продавець) та ОСОБА_3 (покупець), посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Прокопенко А.В. в 1/2 частині права власності на квартиру АДРЕСА_1 ;
визнання частково недійсним Договір про припинення права на аліменти від 17.07.2023 на доньку ОСОБА_4 в частині квартиру АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Ганшиною О.Ю.;
визнання частково недійсним свідоцтво про право власності видане ОСОБА_5 , серія та номер: 912, видане 31.05.2023, видавник: приватним нотаріус ХМНО Ганшина О.Ю. в частині права власності на квартиру АДРЕСА_1 ,
в силу їх безпідставності та необґрунтованості, інших підстав для визнання вказаних договорів та свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсними, сторона позивача у вказаній позовній заяві не зазначає.
Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
В ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Відповідно ч. 1 до ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 18.12.2019 у справі № 522/1029/18 (провадження № 14-270цс19) дійшла висновку про те, що виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. 
А отже, відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права не потребує зазначення у рішенні суду висновку щодо вирішення питання спливу позовної давності як додаткової підстави для відмови в задоволенні позову.
Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У зв`язку з тим, що суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав до задоволення позовних вимог у повному обсязі, понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору за подання вказаного позову до суду підлягають залишенню за позивачем.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 128, 131, 141, 223, 263-265, 268 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 , поданою її представником - адвокатом Царьовим Романом Валерійовичем до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та його ж як законного представника малолітньої ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та до неї ж як законного представника малолітньої ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, треті особи: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Анікєєва Дінара Анатоліївна, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Попляк Олена Святославівна, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Прокопенко Анна Валентинівна, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Ганшина Олена Юріївна, про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання права власності, визнання частково недійсними договорів купівлі-продажу квартири, визнання частково недійсним свідоцтв про право власності, визнання частково недійсним договору про припинення права на аліменти - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: https://court.gov.ua.
Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_8 ).
Представник позивача: адвокат Царьов Роман Валерійович (адреса: АДРЕСА_9 ).
Відповідач: ОСОБА_30 (РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_10 ).
Відповідач: ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_11 ), та як законний представник малолітньої ОСОБА_4 .
Відповідач: ОСОБА_5 (РНОКПП: НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_11 ), та як законний представник малолітньої ОСОБА_4 .
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради (адреса: 61002, м. Харків, вул. Чернишевського, 55).
Третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Анікєєва Дінара Анатоліївна (адреса: 61002, м. Харків, вул. Чернишевського, 28А).
Третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Попляк Олена Святославівна (адреса: 61002, м. Харків, вул. Чернишевського, 34).
Третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Прокопенко Анна Валентинівна (адреса: АДРЕСА_5 ).
Третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Ганшина Олена Юріївна (адреса: 61082, м. Харків, вул. Василя Мельникова, буд. 4).

Суддя     Муратова С.О.