Справа №887
Провадження №1-в/760/11/26

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2026 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 , 
секретаря ОСОБА_2 ,
за участі: 
прокурора ОСОБА_3 , 
представника заявника ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань у м. Києві заяву представника заявника ОСОБА_4 в інтересах заявника ОСОБА_5 про зняття арешту в кримінальній справі №09-13727, -

встановив:

До Солом`янського районного суду м.Києва надійшла заява представника заявника ОСОБА_4 в інтересах заявника ОСОБА_5 про зняття арешту, в якій, зокрема, зазначається, що згідно з постановою старшого слідчого Солом`янського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 24.07.2008 року про накладання арешту на майно в провадженні СВ Солом`янського РУ ГУ МВС України в м. Києві знаходиться кримінальна справа №09-13727, порушена СВ Солом`янського РУ ГУ МВС України в м. Києві за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України, відносно ОСОБА_5 та накладено:
- арешт на все рухоме та нерухоме майно громадянина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_1 , де б це майно не знаходилось;
- арешт на вклади, цінності та інше майно громадянина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_1 , де б ці вклади, цінності та інше майно не знаходилось.
Відповідно до вироку Солом`янського районного суду по справі № 1-887/08 від 19 листопада 2008 року ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) було визнано винним за ч. 3 ст. 191 КК України і призначено покарання 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з обліком, збереженням, управлінням та розпорядженням матеріальними цінностями, строком на 3 роки.
Також, згідно з вироком Солом`янського районного суду по справі № 1-887/08 від 19 листопада 2008 року було задоволено цивільні позови фізичних осіб та стягнуто з ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь:
- ОСОБА_6 матеріальну шкоду у розмірі 3 500,00 грн.;
- ОСОБА_7 матеріальну шкоду у розмірі 5 196,00 грн. та моральну шкоду у розмірі 3 660,00 грн., а всього 8 856,00 грн.;
- ОСОБА_8 матеріальну шкоду у розмірі 11 642,42 грн. та моральну шкоду у розмірі 5 000,00 грн., а всього 16 642,42 грн.;
- ОСОБА_9 матеріальну шкоду у розмірі 23 735,00 грн.;
- ОСОБА_10 матеріальну шкоду у розмірі 3 804,00 грн. та моральну шкоду у розмірі 3 000,00 грн., а всього 6 804,00 грн.;
- ОСОБА_11 матеріальну шкоду у розмірі 14 200,00 грн.
Відповідно до матеріалів кримінальної справи №1-887/08 вказані особи отримали виконавчі листи з метою стягнення з ОСОБА_5 сум матеріального та морального збитку.
Згідно з листом Бориспільської виправної колонії № 119 за вих. № 10-654/ВС від 05.02.2025 року в період з 04.03.2009 року по 13.10.2011 року ОСОБА_5 відбував покарання у Державній установі «Бориспільська виправна колонія № 119» та був звільнений згідно постанови Бориспільського міськрайонного суду від 27.09.2011 року по п.«а» ст. 3 Закону України «Про амністію у 2011 році». Виконавчі листи щодо ОСОБА_5 не надходили до установи, утримання не проводилось.
Заявник та його представник вважають, що наявність арешту на майно заявника, який було накладено 24.07.2008 року по сьогоднішній день, порушує принцип непорушності права приватної власності, позбавляє можливості розпоряджатися належним майном на власний розсуд, а в застосованому заході забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна необхідність відсутня.
Представник заявника ОСОБА_4 також послався на висновок, викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 року у справі 727/2878/19, відповідно до якого за загальним правилом арешт, накладений у рамках кримінального провадження, знімається за правилами кримінального судочинства. Але, у випадку арешту майна, накладеного за правилами КПК України 1960 р. та не знятого за цим кодексом після закриття кримінальної справи, такий арешт знімається у порядку цивільного судочинства.
Також, вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі №766/21865/17 та від 15 травня 2019 року у справі №372/2904/17-ц).
На підставі викладеного та керуючись ст.41 Конституції України, ст.ст.15, 316, 319, 321 ЦК України, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.126 КПК України 1960 року, ст.ст.170, ст.534, 537, 539 КПК України 2012 року представник заявника ОСОБА_4 по суті просить суд зняти арешт, накладений постановою про накладання арешту на майно від 24.07.2008 року слідчого відділу Солом`янського РУ ГУ МВС України в м. Києві по кримінальній справі № 09-13727, з усього рухомого та нерухомого майна громадянина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_1 , де б це майно не знаходилось.
В судовому засіданні представник заявника ОСОБА_4 вищевказану заяву підтримав, просив задовольнити, додавши, що виходячи з чинного законодавства, цивільні позивачі вже не зможуть пред`явити до виконання виконавчі листи.
Прокурори Солом`янської окружної прокуратури м.Києва ОСОБА_12 , ОСОБА_3 проти задоволення вищезазначеної заяви заперечували через її необґрунтованість.
Заявник ОСОБА_5 , цивільні відповідачі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 викликалися в судові засідання, проте не з`явилися, причини своєї неявки суду не повідомили, заяв, клопотань про відкладення не подали, сторони щодо проведення судового розгляду заяви про зняття арешту за відсутності цих осіб не заперечували. 
Суд, дослідивши заяву про зняття арешту та додані до неї матеріали, матеріали наявної в суді кримінальної справи №09-13727, заслухавши пояснення учасників судового провадження, дійшов наступного висновку.
Так, судом встановлено, що постановою старшого слідчого СВ Солом`янського РУ ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_13 від 24.07.2008 року в кримінальній справі №09-13727 було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно громадянина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_1 , де б це майно не знаходилось, та на вклади, цінності та інше майно громадянина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_1 , де б ці вклади, цінності та інше майно не знаходилось.
Вироком Солом`янського районного суду м. Києва в справі № 1-887/08 від 19 листопада 2008 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було визнано винним за ч. 3 ст. 191 КК України та йому було призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з обліком, збереженням, управлінням та розпорядженням матеріальними цінностями, строком на 3 роки.
Крім того, оскільки ОСОБА_5 не було відшкодовано потерпілим спричинену ним шкоду, даним вироком Солом`янського районного суду м. Києва було задоволено цивільні позови та стягнуто з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь:
- ОСОБА_6 матеріальну шкоду у розмірі 3 500,00 грн.;
- ОСОБА_7 матеріальну шкоду у розмірі 5 196,00 грн. та моральну шкоду у розмірі 3 660,00 грн., а всього 8 856,00 грн.;
- ОСОБА_8 матеріальну шкоду у розмірі 11 642,42 грн. та моральну шкоду у розмірі 5 000,00 грн., а всього 16 642,42 грн.;
- ОСОБА_9 матеріальну шкоду у розмірі 23 735,00 грн.;
- ОСОБА_10 матеріальну шкоду у розмірі 3 804,00 грн. та моральну шкоду у розмірі 3 000,00 грн., а всього 6 804,00 грн.;
- ОСОБА_11 матеріальну шкоду у розмірі 14 200,00 грн.
Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду м.Києва від 20 лютого 2009 року вищевказаний вирок Солом`янського районного суду м.Києва було залишено без змін, а апеляцію захисника ОСОБА_14 - без змін.
Суд виходить з п.9 Розділу XІ Перехідних положень КПК України від 13.04.2012 року, відповідно до якого запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.
Крім того, суд ураховує правовий висновок у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року (справа № 813/1047/16, провадження № 11-451апп18), виходячи з якого всі питання щодо арешту майна, накладеного як засіб забезпечення кримінального провадження (накладення, зміна, скасування), є кримінально-процесуальними правовідносинами й повинні вирішуватися судом, що розглядає кримінальну справу.
На цій підставі суд відхиляє посилання адвоката ОСОБА_4 про те, що подану ним в інтересах ОСОБА_5 заяву про зняття арешту слід розглядати у порядку цивільного судочинства, а також звертає увагу на нерелевантність застосування в даному випадку висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 року у справі 727/2878/19, оскільки кримінальна справа щодо ОСОБА_5 закрита не була.
У зв`язку з цим суд доходить висновку про розгляд вищевказаної заяви за правилами Кримінально-процесуального кодексу України від 28 грудня 1960 року (далі - КПК України 1960 року).
Суд виходить з того, що відносини з виконання вироку, ухвали і постанови суду врегульовані Розділом V КПК України 1960 року (ст.ст.401 - 415).
Виходячи з положень ч.1 ст. 409 КПК України 1960 року питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку, вирішуються судом, який постановив вирок.
При цьому, виходячи з норм даного Розділу КПК України 1960 року зняття арешту майна було передбачено лише у випадку постановлення щодо особи виправдувального вироку або у разі закриття справи щодо неї (ч.5 ст.404 КПК України 1960 року).
Наведене кореспондується з вимогами ч.9 ст.335 КПК України 1960 року, згідно з якою в резолютивній частині виправдувального вироку зазначається прізвище, ім`я та по батькові виправданого; вказується, що підсудний в пред`явленому обвинуваченні визнаний невинним і по суду виправданим; вказується про скасування запобіжного заходу, про скасування заходів до забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна, про речові докази, судові витрати і про порядок та строк оскарження вироку, а також з ч.1 248 КПК України 1960 року, відповідно до якої при наявності обставин, передбачених статтею 6, частиною першою статті 7, статтями 7-1, 7-2, 8, 9, 10 і 11-1 цього Кодексу, суддя своєю мотивованою постановою закриває справу, скасовує запобіжні заходи, заходи забезпечення цивільного позову і конфіскації майна, а також вирішує питання про речові докази, зокрема про гроші, цінності та інші речі, нажиті злочинним шляхом.
Судом також встановлено, що всупереч тверджень представника заявника ОСОБА_4 , виходячи з матеріалів кримінальної справи 09-13727, наявної в суді, виконавчі листи з метою стягнення з ОСОБА_5 сум матеріальної та моральної шкоди були отримані лише ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 .
Щодо тверджень представника заявника ОСОБА_4 , що виконавчі листи щодо ОСОБА_5 не надходили до Бориспільської виправної колонії № 119, утримання не проводилось, то згідно з відповіддю Солом`янського районного суду м.Києва від 28.04.2009 року начальнику Бориспільської виправної колонії № 119 ОСОБА_15 , наявною в матеріалах кримінальної справи 09-13727, виконавчі листи про стягнення матеріальної та моральної шкоди вручаються потерпілим для подальшого пред`явлення до Державної виконавчої служби згідно з Законом України «Про виконавче провадження».
Судом також встановлено, що добровільне відшкодування ОСОБА_5 спричиненої ним майнової та моральної шкоди цивільним позивачам не здійснювалося.
Крім того, суд ураховує, що відповідно до ч.6 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Суд також ураховує наступні приписи законодавства:
- використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі (ч.7 ст.41 Конституції України);
- кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод);
- завданнями кримінального судочинства є охорона прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб, які беруть в ньому участь, а також швидке і повне розкриття злочинів, викриття винних та забезпечення правильного застосування Закону з тим, щоб кожний, хто вчинив злочин, був притягнутий до відповідальності і жоден невинний не був покараний (ст.2 КПК України 1960 року);
- забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна провадиться шляхом накладення арешту на вклади, цінності та інше майно обвинуваченого чи підозрюваного або осіб, які несуть за законом матеріальну відповідальність за його дії, де б ці вклади, цінності та інше майно не знаходилося, а також шляхом вилучення майна, на яке накладено арешт (ч.1 ст.126 КПК України 1960 року).
Також, вирішуючи питання про скасування арешту майна, суд зобов`язаний урахувати відповідну усталену практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), в якій напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме: (а) чи є втручання законним; (б) чи переслідує воно суспільний інтерес; (в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям та з дотриманням принципу справедливої рівноваги. 
З урахуванням вищенаведених норм законодавства, судової практики та встановлених фактичних обставин, суд доходить висновку, що арешт на майно ОСОБА_5 відповідає встановленим Конституцією України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод обмеженням права власності та завданням кримінального судочинства в частині охорони прав та законних інтересів цивільних позивачів, таке втручання в право ОСОБА_5 на мирне володіння своїм майном є законним, пропорційним визначеним цілям та з дотриманням принципу справедливої рівноваги, переслідує суспільний інтерес.
На підставі вищезазначеного та керуючись ст.41 Конституції України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.2, 126, 248, 335, 401 - 415 КПК України 1960 року, ст.12 Закону України «Про виконавче провадження», суд, -
постановив:

В задоволенні заяви представника заявника ОСОБА_4 в інтересах заявника ОСОБА_5 про зняття арешту в кримінальній справі №09-13727 - відмовити.
На постанову протягом семи діб з дня її винесення сторони можуть подати апеляції до апеляційного суду.

Суддя ОСОБА_1