Справа№570/4575/25
Номер провадження 2-а/570/10/2026

РІШЕННЯ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2026 року м. Рівне

Суддя Рівненського районного суду Рівненської області (як місцевого адміністративного суду) Сидоренко С.М., розглянувши в порядку спрощеного провадження справу за адміністративним позовом представника позивача Сороки Віталія Григоровича в інтересах ОСОБА_1 до відділу організації несення служби у м. Ковель Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення ,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання протиправними дій та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, покликаючись на те, що 17 серпня 2025 року відповідачем щодо нього винесена постанова серії ЕНА № 5507894 в справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.126 КУпАП, об`єднаною з ч.1 ст.122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 гривень. 
В поданій до суду позовній заяві позивач посилаючись на те, що постанова інспектором поліції винесена незаконно та з порушенням процесуальних норм, а також на те, що правопорушення ним не вчинялось, просить суд скасувати постанову від 17 серпня 2025 року. 
Ухвалою суду від 22 квітня 2026 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Відповідно до ст. 257 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь - яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у ч. 4 цієї статті.
Згідно з ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь якої зі сторін про інше. За клопотання однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням ( викликом) сторін.
Відповідно до ст. 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі. 
25 травня 2026 до суду надійшов відзив від представника відповідача, у якому він просить відмовити у задоволенні позовних вимог посилаючись на законність винесеної постанови.
Суд, дослідивши зібрані по справі докази, приходить до наступних висновків. 
Як встановлено дослідженими по справі доказами, 17 серпня 2025 року року відповідачем стосовно ОСОБА_1 винесено постанову серії ЕНА № 5507894 про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП. Відповідно до вказаної постанови, 17 серпня 2025 року о 19 год. 38 хв.на 488 км+ 300 м а/д М-07 Київ-Ковель-Ягодин, в с. Вишнів Луцького району Волинської областіводій ОСОБА_1 керував транспортним засобом FORD C-MAХ державний номерний знак  НОМЕР_1 , виїжджаючи з прилеглої території АЗС WOG, не виконав вимогу дорожнього знаку 5.7.1. Виїзд на дорогу з одностороннім рухом, здійснивши рух прямо та ліворуч, при йьому перетнув суцільну лінію дорожньої розмітки 1.1 тонка суцільна лінія, чим порушив п.8.4 г ПДР та не пред`явив у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, чим порушив п.2.4., 2.1а ПДР та реєстраційний документ на транспортний засіб, чим порушив п.2.4, 2.6 а ПДР. 
Відповідно до оскаржуваної постанови позивача визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.126 та ч.1 ст. 122 КУпАП, відповідно до ст. 36 КУпАП дані статті об`єднанні та на позивача накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 425 гривень.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Позивач, у поданій до суду позовній заяві заперечує вчинення ним адміністративних правопорушень та наполягає на тому, що відповідачем порушено процедуру розгляду справи, відсутні належні та допустимі докази вчинення ним правопорушень, що є абсолютною підставою для скасування постанови про адміністративне правопорушення. 
Слід зазначити, що відповідно до  частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух. 
Згідно положень ч. 1 ст. 122 КУпАП, визначена відповідальність заперевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розміткипроїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортнихзасобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушеннявстановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.
Частина 1 ст. 126 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явиладля перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційногодокумента на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язковогострахування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортнихзасобів (страхового сертифіката «Зелена картка») або не пред`явила електроннепосвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу,чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування
у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбаченихзаконодавством.
Згідно ст. 16 ЗУ «Про дорожній рух» водій зобов`язаний мати при собі посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб (у разі найму(оренди)/лізингу транспортного засобу замість реєстраційного документа на транспортний засіб водій може мати при собі та пред`являти його копію, вірність якої засвідчено нотаріально, разом з оригіналом або копією договору про найм (оренду)/лізинг транспортного засобу, вірність якої засвідчено нотаріально), а у випадка, передбачених законодавством, - поліс обов`язкового страхування цивільно-правовоївідповідальності власників наземних транспортних засобів (страховий сертифікат"Зелена картка"), пред`явити у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати
та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія, реєстраційному документі на транспортний засіб, або пред`явити електронне посвідчення водія та електроннесвідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електроннийдоговір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страховогополіса (на електронному або паперовому носії, або відображення інформації про його наявність в електронному свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу), а такожінші документи, передбачені законодавством.
Статтею 32 Закону України «Про національну поліцію» передбачено, що поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах, зокрема, у випадках, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.
Пунктом 2.4, 2.1 Правила дорожнього руху, затверджених Постановою КМУ
від 10 жовтня 2001 р. № 1306, передбачений обов`язок водія зупинитися з дотриманням вимог цих Правил на вимогу поліцейського, а також пред`явити для перевірки документи, посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, чинний страховий поліс тощо.
Така ж позиція викладена і у постанові Верховного Суду від 10.09.2019 у справі №537/2324/17, у якій Верховний Суд наголошує, право органів Національної поліції перевіряти наявність посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`являти такі документи. Накладення адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 126 КУпАП за одне правопорушення з числа вчинених є обґрунтованим, навіть коли факт іншого порушення правил дорожнього руху не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.
Відповідно до ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Доказів на підтвердження позовних вимог позивачем суду надано не було. 
Тоді як, представник відповідача у своєму відзиві на адміністративний позов надав суду докази правомірності винесеної постанови, зокрема відеозапис з портативного відеореєстратора поліцейської 475646, відео: export-we0kl від 17.08.2025 відеозапис з камер зовнішнього відеоспостереження, що стаціонарно встановлені на дорожній станції патрульної поліції, відео: video5357267511807081437 від 17.08.2025.
Зокрема із вказаного відеозапису технічного приладу з портативного відеореєстратора чітко вбачається, що при перевірці документів, водій не пред`явив на вимогу працівника поліції посвідчення водія, реєстраційні документи на транспортні засоби та поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим було порушено п. 2.4 а ПДР України, відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 126 КУпАП.
Також з наданих відеозаписів можливо чітко та однозначно встановити час та місце вчинення розглядуваного правопорушення за ч.1 ст. 122 та ч. 1 ст. 126 КУпАП, а також особу правопорушника - ОСОБА_1 . 
За таких обставин, суд приходить до висновку, що постанова інспектора поліції про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 та ч. 1 ст. 126 КУпАП є законною, правомірною, винесеною у відповідності до норм чинного законодавства та не підлягає скасуванню. 
Керуючись ст.ст. 287-289 КУпАП, ст.ст. 2, 6, 72, 77, 262 КАС України, суд, -

у х в а л и в :
У задоволенні адміністративного позову представника позивача Сороки Віталія Григоровича в інтересах ОСОБА_1 до відділу організації несення служби у м. Ковель Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення відмовити. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Сидоренко С.М.