ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

27 квітня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/5126/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Дурасової Ю.В. (доповідач),
суддів: Божко Л.А., Лукманової О.М., 
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Дніпрі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.11.2025 року (головуючий суддя Сластьон А.О.) 
в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до відповідача Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся 17 лютого 2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до відповідача Військової частини НОМЕР_1 , просив суд:
-визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо неправильного нарахування та неналежної виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 при звільненні з лав Збройних Сил України 03.06.2024, а саме: 
грошового забезпечення за 2020, 2021, 2022, 2023, 2024 роки; 
одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби на 03.06.2024 за три повні роки служби: 
грошової допомоги на оздоровлення за 2020, 2021, 2022, 2023, 2024 роки; 
матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020, 2021, 2022, 2023,2024 роки; 
грошову компенсацію за дні використаної основної відпустки за 2020, 2021, 2022, 2023, 2024 роки; 
грошову компенсацію за невикористані дні основної відпусти за 2022, 2023, 2024 роки; 
грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпусти за 2020, 2021, 2022, 2023, 2024 роки, як учаснику бойових дій; грошову компенсацію ОСОБА_1 втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати нарахувати, провести і доплатити по всім вище вказаним підставам у зв`язку з затримкою більше ніж на календарний місяць виплати доходів, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням (виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня відповідного календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року) на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови №704); 
виплати до Дня Незалежності України; грошову компенсацію за час находження на лікуванні після тяжкого поранення отриманого в серпні 2023 року за вересень 2023 року та реабілітації після поранення за жовтень 2023 року, мого лікування за листопад 2023 року відповідно по 100000 грн. щомісячно;
-зобов`язати військову частину виплатити ОСОБА_1 недоплачену раніше суму:
грошового забезпечення за 2020, 2021, 2022, 2023, 2024 роки станом на 03.06.2024 року, виходячи з розміру посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року відповідно, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», а також грошову компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати нарахувати, провести і доплатити за 2020, 2021, 2022, 2023, 2024 роки до дня фактичної виплати сум;
-зобов`язати військову частину виплатити ОСОБА_1 недоплачену раніше суму: одноразової грошової допомоги при звільненні станом на 03.06.2024 рік за повні роки служби, виходячи з розміру посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року відповідно, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб»;
-зобов`язати військову частину виплатити ОСОБА_1 недоплачену раніше суму: грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022, 2023, 2024 роки, виходячи з розміру посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року відповідно, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб»;
-зобов`язати військову частину виплатити ОСОБА_1 недоплачену раніше суму: грошової компенсації за невикористані дні щорічної додаткової відпустки за 2020, 2021, 2022, 2023, 2024 роки, виходячи з розміру посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року відповідно, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб»;
-зобов`язати військову частину виплатити ОСОБА_1 недоплачену раніше суму: грошову компенсацію за дні використаної основної відпустки за 2020, 2021, 2022, 2023, 2024 роки, виходячи з розміру посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року відповідно на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», а також грошову компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати нарахувати, провести і доплатити за 2020, 2021, 2022, 2023, 2024 роки до дня фактичної виплати сум;
-зобов`язати військову частину виплатити ОСОБА_1 недоплачену раніше суму: грошової допомоги на оздоровлення за 2020, 2021, 2022, 2023, 2024 роки виходячи з розміру грошового забезпечення, з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», а також -грошову компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати нарахувати, провести і доплатити за 2020, 2021, 2022, 2023, 2024 роки до дня фактичної виплати сум;
-зобов`язати військову частину виплатити ОСОБА_1 недоплачену раніше суму: грошової допомоги на оздоровлення за 2020, 2021, 2022, 2023, 2024 роки виходячи з розміру грошового забезпечення, з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», а також грошову компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати врахувати, провести і доплатити за 2020, 2021, 2022, 2023, 2024 роки до дня фактичної виплати сум;
-зобов`язати військову частину виплатити ОСОБА_2 недоплачену раніше суму: матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020, 2021, 2022, 2023, 2024 роки, виходячи з розміру грошового забезпечення, з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», а також -грошову компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати нарахувати, провести і доплатити за 2020, 2021, 2022, 2023, 2024 роки до дня фактичной виплати сум;
-зобов`язати військову частину виплатити ОСОБА_1 недоплачену раніше суму: виплати до Дня Незалежності України за 2020, 2021, 2022, 2023, 2024 роки згідно діючого законодавства України в розмірі, а також грошову компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати нарахувати, провести і доплатити за 2020, 2021, 2022, 2023, 2024 роки до дня фактичної виплати сум;
-зобов`язати військову частину виплатити ОСОБА_1 недоплачену раніше суму: грошову компенсацію за час находження на лікуванні після тяжкого поранення отриманого в серпні 2023 року за вересень 2023 року та реабілітації після поранення за жовтень 2023 року, лікування за листопад 2023 року відповідно по 100000 грн. щомісячно, а також грошову компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати врахувати, провести і доплатити за тяжке поранення отриманого в серпні 2023 року за вересень 2023 року та реабілітації після поранення за жовтень 2023 року, лікування за листопад 2023 року до дня фактичної виплати сум;
-зобов`язати стягнути з військової частини на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі до дня фактичної виплати.
В обґрунтування позову зазначено, що відповідачем було допущено протиправну бездіяльність в частині непроведення нарахування та виплати грошового забезпечення за 2020-2024 роки з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня відповідного календарного року, що є підставою для зобов`язання відповідача здійснити відповідний перерахунок Також позивач вказує, що відповідачем Військовою частиною НОМЕР_2 неправильно було розраховано одноразову грошову допомогу при звільненні, компенсацію за невикористані позивачем дні щорічної основної відпустки за 2022, 2023 та 2024 роки, щорічну додаткову відпустку за 2020-2024 роки, грошову допомогу на оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, виплату до Дня незалежнотсі за 2020-204 роки, компенсацію за час знаходження позивача на лікуванні. Додатково позивач просить нарахувати та виплати компенсацію втрати частини доходів та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні до дня фактичної виплати. Зазначені обставини зумовили звернення позивача до суду з даним позовом для захисту своїх порушених прав.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.11.2025 позов - задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо непроведення перерахунку та виплати ОСОБА_1 щомісячного грошового забезпечення (щомісячні основні види грошового забезпечення, щомісячні додаткові види грошового забезпечення, одноразові додаткові види грошового забезпечення), за період проходження служби з 24.04.2020 до 19.05.2023, а також непроведення перерахунку виплаченої у 2020 та 2021 роках матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, виплаченої у 2020, 2021 та 2022 роках грошової допомоги для оздоровлення, із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022 та 01.01.2023.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення військовослужбовця за період з 24.04.2020 до 31.12.2020, включаючи матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та грошову допомогу для оздоровлення, із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2020 за статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення військовослужбовця за період з 01.01.2021 до 31.12.2021, включаючи матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та грошову допомогу для оздоровлення, із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2021 за статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення військовослужбовця за період з 01.01.2022 до 31.12.2022, включаючи грошову допомогу для оздоровлення, із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2022 за статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення військовослужбовця за період з 01.01.2023 до 19.05.2023 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2023 за статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. Вказує, що в період з 20.05.2023 до 03.06.2024 відсутні підстави для здійснення розрахунку грошового забезпечення позивача і відповідних виплат виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого Законом України «Про Державний бюджет України» станом на 01 січня відповідного календарного року. Оскільки позивач не отримував грошову допомогу для вирішення соціально-побутових питань у 2022 та 2023 роках, відтак, за вказаний період допомога перерахунку не підлягає. Також, відповідач зазначив, що грошова компенсація за невикористані дні щорічних оплачуваних відпусток та одноразова грошова допомога при звільненні не підлягають перерахунку, оскільки розрахунок зазначених виплат здійснюється виходячи з грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною посадою. Оскільки позивач звільнений 03.06.2024, грошове забезпечення та спірні виплати правомірно розраховувалося військовою частиною виходячи з розрахункової величини у розмірі 1762 грн. Окремо відповідач зазначив, що враховуючи те, що у цій справі встановлюється право особи на нарахування та виплату спірної грошової суми, яка на момент звільнення визначена не була, можна дійти висновку, що позовні вимоги про нарахування та виплату компенсації втрати частини доходу заявлені передчасно, відносно майбутніх правовідносин та подій, котрі ще не склалися (не здійснено обчислення розміру грошового забезпечення та спірних виплат за заявлений позивачем період), отже задоволенню не підлягають. Вимога позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є передчасно заявленою, оскільки відповідачем не здійснено повного розрахунку з позивачем на час розгляду даної справи. З цих підстав просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне. 
Судом першої інстанції встановлено, що згідно військового квитка серії НОМЕР_3 ОСОБА_1 проходив військову службу в Збройних Силах України, зокрема у військової частини НОМЕР_1 з 24.04.2020. Згідно з гаявного в матеріалах справи витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 03.06.2024 №157 ОСОБА_1 звільнено з лав Збройних Сил України за станом здоров`я.
Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 03.06.2024 №157 ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу військової частини.
При звільненні позивачем була отримана грошова допомога на оздоровлення за 2024 рік. 
Матеріальна допомога за 2024 рік отримана. 
Виплачена надбавка за особливості проходження служби у розмірі 65% та премія у розмірі (у відсотках до одного знака після коми) 486% за травень 2024 року та за 03 дні червня 2024 року. Виплачено грошову компенсацію за 20 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2022 рік у сумі 16 606 гривень 35 копійок, за 15 діб не використаної відпустки за 2024 рік у сумі 12454 гривні 77 копійок. Виплачено одноразову грошову допомоги у разі звільнення за 3 календарних роки в сумі 37364, 30 грн.
ОСОБА_1 у період з 24.04.2020 до 03.06.2024 включно проходив службу у Військовій частині НОМЕР_1 .
Позивач вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо не виплати грошового забезпечення за час проходження служби у належному розмірі.
Суд першої інстанції позов задовольнив частково.
Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи. 
Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.
Спеціальним законом, який здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців є Закон України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Частинами 1-4 статті 9 Закону №2011-XII встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.
До складу грошового забезпечення входять: 
посадовий оклад, оклад за військовим званням; 
щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); 
одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
При цьому, статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. 
Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Абзацом 2 частини третьої статті 9 Закону №2011-ХІІ встановлено, що грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України від 03.07.1991 №1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення».
Згідно з статтею 2 Закону №1282-ХІІ, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). 
Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Щодо здійснення перерахунку грошового забезпечення (щомісячних та одноразових) та інших додаткових видів грошового забезпечення за період з 24.04.2020 до 19.05.2023 із врахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня відповідного календарного року, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Приписами ч.4 ст.9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Так, Постановою Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30.08.2017р. №704 (Постанова №704) встановлено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.
Пунктом 4 Постанови №704 в редакції, чинній на момент прийняття постанови, визначено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначалися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Додатки 1 та 14 до Постанови №704, в яких у вигляді таблиці зазначені відповідні тарифні коефіцієнти, мають примітки пояснюючого характеру. 
Зокрема, у цих примітках наведена інформація щодо арифметичної дії (множення), яка застосовується при обчисленні розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням, в залежності від відповідних тарифних коефіцієнтів, та наведені правила округлення розрахунків. У цих примітках норми права не містяться.
Згідно з приміткою 1 Додатку 1 до Постанови №704, посадові оклади за розрядами тарифної сітки визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.
У подальшому, постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018р. №103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" (Постанова №103) до Постанови №704 були внесені зміни, внаслідок яких пункт 4 Постанови №704 було викладено у новій редакції, а саме:
"Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.".
Проте, зміст приміток до Додатків 1 та 14 до Постанови №704 не був приведений у відповідність з нормою пункту 4 цієї ж постанови.
Згідно з Постановою №704, в редакції Постанови №103, розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за військовим званням, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, що проходять військову службу, є стала величина - розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений законом на 01.01.2018, а мінімальна заробітна плата (чи її частина) для розрахунків розмірів цих окладів не застосовується.
Разом з тим, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 року у справі №826/6453/18 визнано протиправним та скасовано пункт 6 Постанови №103, яким було внесено зміни до пункту 4 Постанови №704.
Отже, з дня набрання законної сили рішенням у справі №826/6453/18 діє редакція пункту 4 Постанови №704, яка була чинною до зазначених змін.
При цьому, порядок дій, який повинні вчинити, зокрема, відповідач, у зв`язку із втратою чинності положеннями пункту 6 Постанови №103 та змін до пункту 4 Постанови №704, не змінився.
Наведена позиція відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у рішенні від 17.12.2019р. за результатами розгляду зразкової адміністративної справи №160/8324/19.
Отже, з 29.01.2020р. - дати набрання чинності судовим рішенням у справі №826/6453/18 виникли підстави для визначення розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Разом з цим, слід зазначити, що з 30.01.2020р. знов почало діяти правило двох розрахункових величин обчислення окладу за посадою та окладу за військовим званням, а саме: 1) розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року; 2) 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року.
Проте, згідно з пунктом 3 розділу ІІ Закону України від 06.12.2016 №1774-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. 
До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року.
Аналогічні правові висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2019 по справі №240/4946/18, постанові Верховного Суду від 18.02.2021 у справі №200/3775/20-а, постанові Верховного Суду від 11.02.2021 у справі №200/3757/20-а.
Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" встановлено, що станом на 01.01.2020р. прожитковий мінімум на одну працездатну особу складає – 2102, 00 грн.
Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" встановлено, що станом на 01.01.2021р. прожитковий мінімум на одну працездатну особу складає – 2270, 00 грн.
Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" встановлено, що станом на 01.01.2022р. прожитковий мінімум на одну працездатну особу складає – 2481, 00 грн.
Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" встановлено, що станом на 01.01.2023р. прожитковий мінімум на одну працездатну особу складає – 2684, 00 грн.
Приписами ч.2 ст. 265 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду, не регулює питань щодо можливості застосування нормативно-правових актів, визнаних судом протиправними. 
Предметом її регулювання є встановлення моменту втрати чинності нормативно-правовим актом, визнаним судом нечинним.
Аналіз вказаних обставин та норм права дає підстави для висновку, що у період з 24.04.2020 до 19.05.2023 грошове забезпечення позивача мало обчислюватися із використанням прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2020 за Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», з 01.01.2021 за Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», з 01.01.2022 за Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» та із використанням прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2023 за Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» .
Враховуючи викладене суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача про визнання протиправними дій щодо нарахування грошового забезпечення в період з 24.04.2020 до 19.05.2023 виходячи з прожиткового мінімуму в розмірі 1762грн.
Щодо здійснення перерахунку грошового забезпечення (щомісячних та одноразових) та інших додаткових видів грошового забезпечення за період з 20.05.2023 до 03.06.2024.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 №481 (постанова №481), яка набрала чинності з 20.05.2023, змінено пункт 4 постанови №704, в зв`язку з чим з цієї дати норма права має наступну редакцію: установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.
Постановою №481 визначено обчислення розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб виходячи з розміру 1762 гривні, а не з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня відповідного календарного року.
Отже, у зв`язку з прийняттям Кабінетом Міністрів України постанови від 12.05.2023 №481, яка набрала чинності з 20.05.2023, відсутні підстави для перерахунку грошового забезпечення позивача за період з 20.05.2023 до 03.06.2024 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2023 та станом на 01.01.2024.
Дійсно, в подальшому рішенням Київського окружного адміністративного суду від 14 березня 2025 року у справі №320/29450/24, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.06.2025, визнано дії Кабінету Міністрів України при прийнятті Постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 №481 неправомірними. Визнано протиправним та нечинним пункт 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 №481 стосовно внесення змін до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».
Зазначене рішення набрало законної сили 18.06.2025, відтак, саме з цієї дати виникають підстави для розрахунку грошового забезпечення, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня відповідного календарного року.
В спірний період з 20.05.2023 до 17.06.2025 пункт 2 постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 №481 був чинним.
Відтак, у відповідача не було підстав для обрахунку грошового забезпечення позивача з 20.05.2023 до 03.06.2024, виходячи із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01.01.2023 та станом на 01.01.2024.
Як наслідок, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
Щодо вимог про перерахунок матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
З довідки військової частини НОМЕР_1 щодо матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань вбачається, що ОСОБА_1 не отримував зазначену допомогу в 2022 та 2023 роках.
Відтак, відсутні підстави для задоволення вимог щодо зобов`язання відповідача провести перерахунок відповідної допомоги за 2022 та 2023 роки.
Також, з огляду на висновки суду про те, що грошове забезпечення не підлягає перерахунку з 20.05.2023 до 03.06.2024, суд першої інстанції дійшов висновку, що не підлягають задоволенню вимоги щодо перерахунку зазначеної допомоги за 2024 рік.
Відтак, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення вимоги в частині перерахунку допомоги за 2020 та 2021 роки.
Щодо вимог про перерахунок грошової компенсації за невикористані дні щорічних оплачуваних відпусток та одноразової грошової допомоги при звільненні, суд першої інстанції дійшов висновку, що зазначені вимоги задоволенню не підлягають, з огляду на таке.
Відповідно до п. 6. Розділу ХХХІ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, розрахунок грошового забезпечення за час надання щорічної основної відпустки з подальшим виключенням зі списків особового складу та грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, крім винагород з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою. 
При цьому, одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення місячного розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів.
Матеріалами справи підтверджується, що станом на день звільнення підлягав застосуванню прожитковий мінімум в розмірі 1762,00 грн. 
Відтак, відсутні підстави для перерахунку грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки та одноразової грошової допомоги у разі звільнення виходячи із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2024.
Як наслідок, суд першої інстанції відмовив у задоволенні цієї частини позовних вимог.
Щодо заявлених позовним вимог в частині перерахунку допомоги на оздоровлення за 2020-2024 роки, суд апеляційної інстанції бере до уваги, що з наданої відповідачем до суду довідки вбачається, що зазначений вид допомоги виплачувався позивачу у грудні 2020 року, липні 2021 року, лютому 2022 року, травні 2023 року, березні 2024 року.
В 2023 році допомога виплачувалася 26.05.2023, коли вже була чинна постанова №481. 
Зазначені обставини підтверджуються наданою позивачем до суду довідкою АТ КБ «Приватбанк»
З огляду на викладене суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що перерахунку підлягає допомога на оздоровлення за 2020, 2021 та 2022 роки.
Щодо вимог про перерахунок грошової компенсації за дні використаної основної відпустки за 2020, 2021, 2022, 2023, 2024 роки, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до п.9 розділу І Порядку №260 виплата грошового забезпечення за останніми займаними посадами зберігається за час відряджень, а також надання оплачуваних відповідно до чинного законодавства України відпусток.
Відтак, зазначені позовні вимоги вже охоплюються вимогами про перерахунок грошового забезпечення, які задоволено судом з урахуванням періоду з 24.04.2020 до 19.05.2023.
Щодо вимоги позивача про перерахунок виплати до Дня Незалежності України за 2020-2024 роки суд апеляційної інстанції зазначає, що виплата вказаної допомоги в спірний період регулювалася наступними постановами Кабінету Міністрів України:
від 19.02.2020 №112 «Деякі питання виплати у 2020 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань»;
від 08.04.2021 №325 «Деякі питання виплати разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань»;
від 07.05.2022 №540 «Деякі питання виплати у 2022 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань»;
від 21.07.2023 №754 «Деякі питання соціального захисту ветеранів війни та жертв нацистських переслідувань»;
від 27.12.2023 №1396 «Деякі питання соціального захисту осіб, які мають особливі та особливі трудові заслуги перед Батьківщиною, ветеранів війни та осіб, що працюють в спеціальних умовах».
При цьому відповідач зазначає, що в 2020-2022 роках здійснення нарахування та виплати допомоги до Дня незалежності України здійснювалося структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад, центрів по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, а в 2023 та 2024 роках - Пенсійним фондом України.
Відтак, військова частина НОМЕР_1 є неналежним відповідачем в цій частині позовних вимог, з огляду на що суд першої інстанції відмовив в задоволенні цієї частини вимог.
Щодо вимог про виплату грошової компенсації за час находження на лікуванні після тяжкого поранення, отриманого в серпні 2023 року, за вересень 2023 року та реабілітації після поранення за жовтень 2023 року, лікування за листопад 2023 року відповідно по 100 000 грн. щомісячно, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до ст.1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-ХІІ, військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Згідно п. 1 ст. 9 Закону України №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Пунктами 2 - 4 цієї правової норми встановлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. 
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Відповідно до пункту 17 Порядку №260, на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.
Указом Президента України «Про введення воєнного стану» від 24.02.2022 №64/2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строк дії якого продовжено на сьогодні.
На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію», Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 прийнята Постанова №168, пунктом 1 якої (із змінами, внесеними постановами Кабінету Міністрів України № 217 від 07.03.2022 та № 350 від 22.03.2022) установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми «єПідтримка», виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Пунктом 5 постанови № 168 передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування і застосовується з 24.02.2022.
01.04.2022 до постанови №168 постановою Кабінету Міністрів України №400 внесено зміни, згідно якими до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 гривень, включати осіб, зазначених у пункті 1, у тому числі тих, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.
Отже, додаткова винагорода в розмірі 100 000 грн. виплачується військовослужбовцям у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), - з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.
Для виплати додаткової винагороди у розмірі 100 000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, на період дії воєнного стану немає обов`язкової умови щодо безперервного перебування на стаціонарному лікуванні.
Тобто, у разі повторного та кожного наступного перебування військовослужбовця на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), за медичними показниками отриманого раніше поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини, виплата додаткової винагороди здійснюється в розмірі 100 000 гривень.
Спірним питання в межах розгляду даної справи є наявні у позивача права на нарахування та виплату додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 №168 за час перебування на стаціонарному лікуванні, у зв`язку з отриманим пораненням.
Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що документально підтверджено, що 02.08.2023 позивач отримав мінно-вибухову травму. Вогнепальне проникаюче сліпе осколкове черепно-мозкове поранення. Забій головного мозку. Вогнепальні осколкові сліпі поранення м`яких тканин голови, грудної клітки обох плечей. За обставин безпосередньої участі старшого сержанта ОСОБА_1 у бойових діях, під час захисту Батьківщини, а саме: виконання бойових завдань у складі підрозділу військової частини НОМЕР_1 поблизу насленого пункту Новомихайлівське, Запорізької області. Дана обставина підтверджується Довідкою про обставини травми старшого сержанта ОСОБА_1 від 21.09.2023 № 526.
В період з 02.08.2023 до 31.08.2023 позивач перебував на лікуванні у зв`язку із пораненням. 
Відповідно до Витягу із наказу від 18.10.2023 №657 позивачу на підставі довідки №526 від 21.09.2023 виплачена додаткова винагорода в розмірі 100 000,00 грн. пропорційно часу перебування на лікуванні з 02.08.2023 до 31.08.2023 у розмірі 96 774,19 грн. (фактично виплачено за вирахуванням податків - 95322,58 грн.).
В період з 01.09.2023 до 12.09.2023 позивач перебував на лікуванні у зв`язку із пораненням. 
Відповідно до Витягу із наказу від 18.10.2023 №657 позивачу на підставі довідки №526 від 21.09.2023 виплачена додаткова винагорода в розмірі 100 000,00 грн. пропорційно часу перебування на лікуванні з 01.09.2023 до 12.09.2023 у розмірі 39 000,00 грн. (фактично виплачено за вирахуванням податків – 38 415,00 грн.).
В період з 19.10.2023 до 18.11.2023 позивач перебував у відпустці для лікування у зв`язку із хворобою. 
Згідно з витягом із наказу від 15.11.2023 №716 позивачу на підставі довідки №11699 від 18.10.2024 виплачена додаткова винагорода в розмірі 100 000, 00 грн. пропорційно часу перебування у відпустці для лікування за період 19.10.2023 до 31.10.2023 у розмірі 41 935, 48 грн. (фактично виплачено за вирахуванням податків – 41306,45 грн.).
Постановою №168 передбачено, відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
За період з 13.09.2023 до 13.10.2023 відповідачем не виплачувалася грошова винагорода у розмірі 100000,00 грн. за час перебування позивача у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку з тим, що згідно з довідкою військово-лікарської комісії від 11.09.2023 №455, виданою військовою частиною НОМЕР_4 , травма була пов`язана з проходженням військової служби, а не із захистом Батьківщини, як визначено положеннями постанови №168.
Аналіз вищенаведених обставин дає підстави для висновку, що відповідач у спірних правовідносинах здійснив виплату додаткової грошової винагороди на користь позивача за період знаходження позивача на лікуванні на підставі довідок №526 від 21.09.2023 та №11699 від 18.10.2024, які підтверджували причинний зв`язок травми/поранення із захистом Батьківщини.
Натомість, довідка військово-лікарської комісії від 11.09.2023 №455 такого причинного зв`язку не встановлювала. 
Із самої довідки вбачається, що довідка про обставини травми під час проходження медичного огляду не надавалася.
Довідка військово-лікарської комісії від 11.09.2023 №455 позивачем не оскаржувалася.
Матеріали справи не містять доказів перебування позивача на лікуванні у зв`язку з зазначеною отриманою травмою, яка пов`язана із захистом Батьківщини.
З огляду на викладене у відповідача не було підстав для нарахування грошової винагороди у розмірі 100000,00 грн. за час перебування позивача у відпустці для лікування після поранення в період з 13.09.2023 до 13.10.2023.
Щодо вимоги позивача про компенсацію втрати частини доходів, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.
В силу частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до статті 1 Закону України від 19.10.2000 №2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Згідно з статтею 2 Закону №2050-III компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. 
Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: 
пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством); 
соціальні виплати; 
стипендії; 
заробітна плата (грошове забезпечення), сума індексації грошових доходів громадян;
суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 
суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника.
Пунктом 3 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженому постановою КМ України від 21.02.2001 №159 (Порядок №159) передбачено, що компенсації підлягають грошові доходи, які одержують громадяни в гривнях на території України і які не мають разового характеру, разом із сумою індексації: у редакції, чинній до 14.04.2022 про це зазначено у першому абзаці цього пункту, у чинній редакції у шостому абзаці.
Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться) (ст. 3 Закону №2050-III).
Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (ст. 4 Закону №2050-III).
Стаття 7 Закону №2050-III визначає, що відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку.
Відповідальність власника або уповноваженого ним органу (особи) за несвоєчасну виплату доходів визначається відповідно до законодавства.
Згідно з пунктом 4 Порядку №159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.
Системний аналіз даних положень дає підстави для висновку, що основними умовами для виплати суми компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії) та виплата нарахованих доходів.
При цьому виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу.
Постановою Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 02.04.2024 у справі №560/8194/20 вказано, що згідно з частиною п`ятою статті 242 КАС України, згідно з якою умовами для виплати суми компенсації у справі, що розглядається, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів - пенсії та нарахування доходів (у тому числі, за рішенням суду). 
Отже, виплата компенсації втрати частини доходів повинна здійснюватися у тому ж місяці, в якому здійснюється виплата заборгованості.
При цьому норми Закону №2050-ІІІ і Порядку №159 не покладають на особу, якій несвоєчасно виплатили компенсацію втрати частини доходів, обов`язку додатково звертатися до органу Пенсійного фонду України за виплатою такої компенсації.
Аналіз норм статей 1, 2, 4 Закону №2050-ІІІ та Порядку №159 свідчить, що ними фактично встановлено (визначено) обов`язок відповідного підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання (у цьому випадку органу Пенсійного фонду України) у разі порушення встановлених строків виплати доходу (в тому числі пенсії) громадянам провести їх компенсацію (нарахувати та виплатити) у добровільному порядку в тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості з перерахованої пенсії.
Крім того, Судова палата Верховного Суду вважає, що відмова відповідача у виплаті компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у розумінні статті 7 Закону № 2050-ІІІ не обов`язково має висловлюватися через ухвалення окремого акта індивідуальної дії, оскільки це не передбачено законодавством.
Зазначену норму варто тлумачити у її системному зв`язку з нормами статей 2-4 Закону №2050-ІІІ, які визначають, що компенсація втрати частини доходів через порушення строку їх виплати повинна нараховуватись, у цій справі, у місяці, в якому проведено виплату заборгованості. 
Відповідно невиплата компенсації у вказаний період свідчить про відмову виплатити таку згідно із Законом №2050-ІІІ і не потребує оформлення відмови окремим рішенням.
Вчинення ж відповідачем активної дії з остаточної виплати заборгованості ще не здійснена, а тому суд першої інстанції дійшов висновку, що вимога про зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату компенсацію втрати частини доходів в даному випадку є передачасною, а тому задоволенню не підлягає.
Щодо вимоги про стягнення середнього заробітку, слід зазначити наступне.
У підпункті 6 п. 2.2 рішення від 22 лютого 2012 року №4-рп/2020 у справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу, Конституційний Суд України дійшов висновку, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним.
Виходячи з вимог викладених у позовній заяві, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають, оскільки відповідач на виконання рішення в цій справі остаточної виплати ще не зробив, з якої б можливо було встановити розмір недоплаченої суми.
Відтак, суд першої інстанції дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Виходячи з того, що в частині відмови у задоволенні позову рішення суду першої інстанції не оскаржувалося, то в цій частині апеляційний перегляд не здійснювався.
Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову.
Вищезазначене є мотивом для відхилення судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки аргументи відповідача спростовуються доводами, викладеними позивачем та нормами законодавства, що регулює дані правовідносини. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.
Керуючись 241-245, 250, 311, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 – залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.11.2025 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття 27.04.2026 та в силу ст. 328 КАС України постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий - суддя Ю. В. Дурасова 

суддя Л.А. Божко 

суддя О.М. Лукманова