справа № 492/1649/25
Провадження № 2/492/205/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2026 року м. Арциз

Арцизький районний суд Одеської області в складі:
Головуючого – судді Череватої В.І.
за участю секретаря – Гамурар І.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Арцизі Одеської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Фермерського господарства «Агрофірма Бургуджі», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору – Державний реєстратор відділу «Центр надання адміністративних послуг» Арцизької міської ради Тістол Ольга Федорівна про стягнення заборгованості з орендної плати за землю та розірвання договору оренди, -    

ВСТАНОВИВ:

13.11.2025 року позивачка ОСОБА_1 через свого представника – адвоката Кочурова А.О. звернулася до суду з позовом та просила ухвалити рішення, яким стягнути з Фермерського господарства «Агрофірма Бургуджі» код ЄДРПОУ: 32009355 на користь ОСОБА_1 , заборгованість з орендної плати за договором оренди землі № 16/12 від 05.03.2012 року в загальному розмірі 247955,64 гри., з яких: 175 635,00 грн. - заборгованість з орендної плати; 72 320,64 грн. - санкції (44 179,66 грн. - інфляційних втрат, 15 099,80 грн. – 3 % річних; 13 041,18 грн. - пеня), розірвати договір оренди землі № 16/12 від 05 березня 2012 року, укладений між Фермерським господарством «Агрофірма Бургуджі» код ЄДРПОУ: 32009355 та ОСОБА_1 щодо оренди земельної ділянки площею 6,5916 га, розташованої на території Виноградівської сільської ради Болградського (Арцизького) району Одеської області, кадастровий номер 5120480700:01:004:0036 за цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, (номер запису про інше речове право 44244354 від 27.09.2021 року), що належать ОСОБА_1 та стягнути з Фермерського господарства «Агрофірма Бургуджі» код ЄДРПОУ: 32009355 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати: витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 690,80 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн., посилаючись на те, що позивачці ОСОБА_1 на праві приватної власності на території Виноградівської сільської ради Болградського (Арцизького) району Одеської області (за межами населених пунктів) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі державного акту на право приватної власності на землю ІІ-ОД № 003702, виданого 03.03.2003 року Виноградівською сільською радою народних депутатів Арцизького району Одеської області, належить земельна ділянка площею 6,5916 га, кадастровий номер 5120480700:01:004:0036. 05.03.2012 року між позивачкою та відповідачем Фермерським господарством «Агрофірма Бургуджі» укладено договір оренди землі № 16/12. Згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на вищезазначену земельну ділянку 27.09.2021 року зареєстроване право оренди земельної ділянки за договором оренди № 16/12 від 05.03.2012 року, строком дії 49 років, орендар Фермерське господарство «Агрофірма Бургуджі» код ЄДРПОУ: 32009355, орендодавець ОСОБА_1 (номер запису про інше речове право 44244354 від 27.09.2021 р.). Позивачка орендну плату за оренду належної їй земельної ділянки від відповідача не отримувала. Перевіркою інформації в Державному реєстрі речових прав стало відомо, що інформацію про договір оренди перенесено у вересні 2021 року державним реєстратором Арцизької міської ради Тістол Ольгою Федорівною, з запису відділу Держкомзему у Арцизькому районі, реєстраційний номер іншого речового права 512040004002181. 10.05.2012 року, строк дії договору на підставі листа сектору № 1 Управління в Болградському районі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 30.09.2021 року визначено 49 років, натомість за відомостями програмного забезпечення ДЗК строк дії договору становить 5 років. За текстом договору його укладено на 49 років (пункт 8). Орендна плата за договором становить 3000 кг зерна, яка вноситься в грошовій формі щорічно до 30 грудня того року, за який здійснюється розрахунок по орендній платі (пункти 9 - 11 Договору). Згідно п. 14 договору, у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 0,3 % несплаченої суми за кожний день прострочення. У зв`язку з тим, що позивачці ОСОБА_1 не сплачувалась орендарем ФГ «Агрофірма Бургуджі» орендна плата за період з моменту укладення договору оренди землі № 16/12 від 05.03.2012 року по теперішній час, утворилась заборгованість з орендної плати з урахуванням індексу інфляції, пені, 3 % річних. Загальна сума заборгованості з орендної плати склала 175 635 грн., пеня – 13 041,18 грн., інфляція – 44 179,66 грн., 3 % річних – 15 099,80 грн., всього в загальному розмірі 247 955,64 грн. Зазначені обставини свідчать про систематичні дії орендаря - відповідача ФГ «Агрофірма Бургуджі» з несплати орендної плати за договором оренди землі, тобто невиконання його умов. На направлену претензію від 28.08.2025 року про сплату заборгованості та розірвання договору оренди землі, відповідач не надав відповіді, що свідчить про умисне невиконання ним умов договору, що є підставою для розірвання договору оренди, внаслідок невиконання орендарем його умов - систематичної несплати орендної плати, а також позивачка згідно умов договору оренди землі має право заявити вимогу про стягнення заборгованості, з відповідним нарахуванням пені, інфляційних нарахувань та 3 % річних на суму заборгованості. За період з 2012 року по 2024 роки відповідач не сплачував орендну плату за договором оренди землі, що підтверджується наступним розрахунком: вартість 3000 кг зерна пшениці у 2012 році становить 8 373,00 грн. (за відомостями Держстату за 2015 рік - 1000 кг пшениці реалізовувалось за середньою ціною 2 791 грн.); за 2013 рік - 8 373,00 грн.; за 2014 рік – 8 373,00 грн., за 2015 рік – 8 373,00 грн., за 2016 рік – 9 957,00 грн. (за відомостями Держстату за 2016 рік - 1000 кг пшениці реалізовувалось за середньою ціною 3 319,00 грн.), за 2017 рік – 11 718 грн. (за відомостями Держстату за 2017 рік - 1000 кг пшениці реалізовувалось за середньою ціною 3 906,00 грн.), за 2018 рік – 14 445 грн. (за відомостями Держстату за 2018 рік - 1000 кг пшениці реалізовувалось за середньою ціною 4 815,00 грн.); за 2019 рік – 13 311 грн. (за відомостями Держстату за 2019 рік - 1000 кг пшениці реалізовувалось за середньою ціною 4 437,00 грн.), за 2020 рік – 15 540,00 грн. (за відомостями Держстату за 2020 рік - 1000 кг пшениці реалізовувалось за середньою ціною 5 182,00 грн.), за 2021 рік – 19 293,00 грн. (за відомостями Держстату за 2021 рік - 1000 кг пшениці реалізовувалось за середньою ціною 6 434,00 грн.); за 2022 рік – 19 293,00 грн., за 2023 рік – 19 293,00 грн., за 2024 рік - 19 293,00 грн., у зв`язку з чим загальна сума заборгованості з орендної плати, яка не сплачена відповідачем складає у загальному розмірі 175 635,00 грн., на яку розрахована пеня у розмірі 13 041,18 грн., а також індекс інфляції у розмірі 44 179,66 грн., 3 % річних, які становлять 15 099,80 грн.,  загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем становить 247 955,64 грн.
Вказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом.
Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Череватій В.І.
Ухвалою судді Арцизького районного суду Одеської області Череватої В.І. від 17 листопада 2025 року, прийнято до провадження та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Фермерського господарства «Агрофірма Бургуджі», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору – Державний реєстратор відділу «Центр надання адміністративних послуг» Арцизької міської ради Тістол Ольга Федорівна про стягнення заборгованості з орендної плати за землю та розірвання договору оренди та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою суду від 21 січня 2026 року, закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Фермерського господарства «Агрофірма Бургуджі», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору – Державний реєстратор відділу «Центр надання адміністративних послуг» Арцизької міської ради Тістол Ольга Федорівна про стягнення заборгованості з орендної плати за землю та розірвання договору оренди та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні. 
Ухвалою суду від 18 лютого 2026 року, витребувано від Фермерського господарства «Агрофірма Бургуджі» відомості щодо отримання саме ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі наказів ФГ «АФ Бургуджі», орендної плати за період з 2012 року по 2024 роки, згідно договору оренди земельної ділянки площею 6,5916 га, кадастровий номер 5120480700:01:004:0036, розташованої на території Виноградівської сільської ради Болградського (Арцизького) району Одеської області (номер запису про інше речове право 44244354 від 27.09.2021 року), № 16/12 від 05.03.2012 року, укладеного між Фермерським господарством «Агрофірма Бургуджі» та ОСОБА_1 .
Позивачка ОСОБА_1 , представник позивачки – адвокат Кочуров А.О., в судове засідання не з`явились, від представника позивачки ОСОБА_1 – адвоката Кочурова А.О. надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, згідно якої позов підтримали та просили суд позов задовольнити у повному обсязі, з підстав, зазначених у позові. 
Представник відповідача – адвокат Фатєєва І.В. в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причину своєї неявки суду не повідомила, з заявою про розгляд справи за її відсутності до суду не зверталась. 
24.02.2026 року представник відповідача – адвокат Фатєєва І.В. звенулась до суду з письмовими поясненнями, згідно яких просила суд у задоволенні позову відмовити та застосувати позовну давність щодо стягнення заборгованості з орендної плати за період з 2012 року по 10.06.2017 рік.  
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору – Державний реєстратор відділу «Центр надання адміністративних послуг» Арцизької міської ради Тістол О.Ф. в судове засідання не з`явилась, звернулась до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності.
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, судом, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані сторонами докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково, виходячи з наступного.
В судовому засіданні судом встановлено, що позивачці ОСОБА_1 на праві приватної власності на території Виноградівської сільської ради Болградського (Арцизького) району Одеської області (за межами населених пунктів) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі державного акту на право приватної власності на землю ІІ-ОД № 003702, виданого 03.03.2003 року Виноградівською сільською радою народних депутатів Арцизького району Одеської області, належить земельна ділянка площею 6,5916 га, кадастровий номер 5120480700:01:004:0036.
05.03.2012 року між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачем Фермерським господарством «Агрофірма Бургуджі» укладено договір оренди землі № 16/12, строком на 49 років (пункт 8). Орендна плата за договором становить 3000 кг зерна, яка вноситься в грошовій формі щорічно до 30 грудня того року, за який здійснюється розрахунок по орендній платі (пункти 9 - 11 Договору). Згідно п. 14 договору, у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 0,3 % несплаченої суми за кожний день прострочення.
Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 441370677 від 28 серпня 2025 року, державним реєстратором Тістол О.Ф. внесено відомості до реєстру про речове право право оренди земельної ділянки.
З метою виплати орендної плати позивачка ОСОБА_1 28 серпня 2025 року через свого представника адвоката Кочурова А.О. звернулась до відповідача ФГ «Агрофірма Бургуджі» з письмовою претензією про необхідність отримання орендної плати.
В позовній заяві представник позивачки адвокат Кочуров А.О. зазначив, що у зв`язку з тим, що позивачці ОСОБА_1 не сплачувалась орендарем ФГ «Агрофірма Бургуджі» орендна плата за період з моменту укладення договору оренди землі № 16/12 від 05.03.2012 року по теперішній час, утворилась заборгованість з орендної плати з урахуванням індексу інфляції, пені, 3 % річних. Загальна сума заборгованості з орендної плати склала 175 635 грн., пеня – 13 041,18 грн., інфляція – 44 179,66 грн., 3 % річних – 15 099,80 грн., всього в загальному розмірі 247 955,64 грн. Зазначені обставини свідчать про систематичні дії орендаря - відповідача ФГ «Агрофірма Бургуджі» з несплати орендної плати за договором оренди землі, тобто невиконання його умов. На направлену претензію від 28.08.2025 року про сплату заборгованості та розірвання договору оренди землі, відповідач не надав відповіді, що свідчить про умисне невиконання ним умов договору, що є підставою для розірвання договору оренди, внаслідок невиконання орендарем його умов - систематичної несплати орендної плати, а також позивачка згідно умов договору оренди землі має право заявити вимогу про стягнення заборгованості, з відповідним нарахуванням пені, інфляційних нарахувань та 3 % річних на суму заборгованості. За період з 2012 року по 2024 роки відповідач не сплачував орендну плату за договором оренди землі, що підтверджується наступним розрахунком: вартість 3000 кг зерна пшениці у 2012 році становить 8 373,00 грн. (за відомостями Держстату за 2015 рік - 1000 кг пшениці реалізовувалось за середньою ціною 2 791 грн.); за 2013 рік - 8 373,00 грн.; за 2014 рік – 8 373,00 грн., за 2015 рік – 8 373,00 грн., за 2016 рік – 9 957,00 грн. (за відомостями Держстату за 2016 рік - 1000 кг пшениці реалізовувалось за середньою ціною 3 319,00 грн.), за 2017 рік – 11 718 грн. (за відомостями Держстату за 2017 рік - 1000 кг пшениці реалізовувалось за середньою ціною 3 906,00 грн.), за 2018 рік – 14 445 грн. (за відомостями Держстату за 2018 рік - 1000 кг пшениці реалізовувалось за середньою ціною 4 815,00 грн.); за 2019 рік – 13 311 грн. (за відомостями Держстату за 2019 рік - 1000 кг пшениці реалізовувалось за середньою ціною 4 437,00 грн.), за 2020 рік – 15 540,00 грн. (за відомостями Держстату за 2020 рік - 1000 кг пшениці реалізовувалось за середньою ціною 5 182,00 грн.), за 2021 рік – 19 293,00 грн. (за відомостями Держстату за 2021 рік - 1000 кг пшениці реалізовувалось за середньою ціною 6 434,00 грн.); за 2022 рік – 19 293,00 грн., за 2023 рік – 19 293,00 грн., за 2024 рік - 19 293,00 грн., у зв`язку з чим загальна сума заборгованості з орендної плати, яка не сплачена відповідачем складає у загальному розмірі 175 635,00 грн., на яку розрахована пеня у розмірі 13 041,18 грн., а також індекс інфляції у розмірі 44 179,66 грн., 3 % річних, які становлять 15 099,80 грн., загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем становить 247 955,64 грн.
Суд також враховує, що відповідач надав суду власний розрахунок заборгованості, згідно якого загальна сума заборгованості ФГ «Агрофірма Бургуджі» за договором оренди землі ОСОБА_1 № 16/12 від 05.03.2012 року станом на 10.11.2025 року за період з 2017 року по 2022 рік складає 100 034,12 гривень. 
Заперечуючи проти позовних вимог представник відповідача вказав, що заборгованість виникла з вини позивача з огляду на те, що орендодавець не вчиняв активних дій для отримання орендної плати.
Так, представник відповідача, заперечуючи проти позовних вимог, посилається на те, що 05 березня 2012 року між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачем ФГ «АФ Бургуджі» був укладений Договір оренди землі № 16/12, відповідно до якого позивачем надано відповідачу в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Виноградівської сільської ради Арцизького району Одеської області, кадастровий номер: 5120480700:01:004:0036. Згідно п. 2 договору оренди землі, в оренду надається земельна ділянка, загальною площею 6,5916 га. Відповідно до п. 8 договору оренди, договір укладено на 49 років. Згідно п. 9 договору оренди землі, орендна плата з урахуванням прибутковою податку вноситься орендарем у формі та розмірі 3000 кг зерна. Пунктом 11 договору оренди землі передбачено, що орендна плата вноситься у такі строки: щорічно до 30 грудня того року, за який здійснюється розрахунок по орендній платі.
Так, на виконання умов договору оренди, а саме п. 11, відповідачем було організовано оплату орендної плати за користування земельними ділянками у вигляді видачі орендної плати в частинах, що були зазначені у наказах «Про видачу орендної плати та плати за користування земельними ділянками», а саме:
Наказ № 19 від 25.06.2012 р. «Про видачу орендної плати та плати за користування земельними ділянками за 2012 рік», відповідно до якого орендодавцям земельних ділянок розміром 4,0 умовних га: пшениці – 400 кг та ячменя - 400 кг; орендодавцям земельних ділянок розміром 7,0 умовних га: пшениці – 750 кг та ячменя - 750 кг; володільцям, що надали право користування земельними ділянками для сільськогосподарських потреб (емфітевзиса), згідно договорам емфітевзиса, відповідно;
Наказ № 25 від 08.07.2013 р. «Про видачу орендної плати та плати за користування земельними ділянками за 2013 рік», відповідно до якого орендодавцям земельних ділянок розміром 4,0 умовних га: пшениці – 400 кг та ячменя - 400 кг; орендодавцям земельних ділянок розміром 7,0 умовних га: пшениці – 750 кг та ячменя - 750 кг; володільцям, що надали право користування земельними ділянками для сільськогосподарських потреб (емфітевзиса), згідно договорам емфітевзиса, відповідно;
Наказ № 25 від 01.07.2014 р. «Про видачу орендної плати та плати за користування земельними ділянками за 2014 рік», відповідно до якого орендодавцям земельних ділянок розміром 4,0 умовних га: пшениці – 400 кг та ячменя - 400 кг; орендодавцям земельних ділянок розміром 7,0 умовних та пшениці – 750 кг та ячменя - 750 кг; володільцям, що надали право користування земельними ділянками для сільськогосподарських потреб (емфітевзиса), згідно договорам емфітевзиса, відповідно;
Наказ № 18 від 30.06.2015 р. «Про видачу орендної плати та плати за користування земельними ділянками за 2015 рік», відповідно до якого орендодавцям земельних ділянок розміром 4,0 умовних га: пшениці – 400 кг та ячменя - 400 кг; орендодавцям земельних ділянок розміром 7,0 умовних га: пшениці – 800 кг та ячменя - 800 кг; володільцям, що надали право користування земельними ділянками для сільськогосподарських потреб (емфітевзиса), згідно договорам емфітевзиса, відповідно;
Наказ № 22 від 08.07.2016 р. «Про видачу орендної плати та плати за користування земельними ділянками за 2016 рік», відповідно до якого орендодавцям земельних ділянок розміром 4,0 умовних га: пшениці – 700 кг та ячменя - 700 кг; орендодавцям земельних ділянок розміром 7,0 умовних га: пшениці – 1500 кг та ячменя - 1500 кг; володільцям, що надали право користування земельними ділянками для сільськогосподарських потреб (емфітевзиса), згідно договорам емфітевзиса, відповідно;
Наказ № 22 від 03.07.2017 р. «Про видачу орендної плати та плати за користування земельними ділянками за 2017 рік», відповідно до якого орендодавцям земельних ділянок розміром 4,0 умовних га: пшениці – 800 кг та ячменя - 800 кг; орендодавцям земельних ділянок розміром 7,0 умовних га: пшениці – 1500 кг та ячменя - 1500 кг; володільцям, що надали право користування земельними ділянками для сільськогосподарських потреб (емфітевзиса), згідно договорам емфітевзиса, відповідно;
Наказ № 27 від 26.06.2018 р. «Про видачу орендної плати та плати за користування земельними ділянками за 2018 рік», відповідно до якого орендодавцям земельних ділянок розміром 4,0 умовних га: пшениці – 800 кг та ячменя - 800 кг; орендодавцям земельних ділянок розміром 7,0 умовних га: пшениці – 1500 кг та ячменя - 1500 кг; володільцям, що надали право користування земельними ділянками для сільськогосподарських потреб (емфітевзиса), згідно договорам емфітевзиса;
Наказ № 20 від 02.07.2019 р. «Про видачу орендної плати та плати за користування земельними ділянками за 2019 рік», відповідно до якого орендодавцям земельних ділянок розміром 4,0 умовних га: пшениці – 800 кг та ячменя - 800 кг; орендодавцям земельних ділянок розміром 7,0 умовних га: пшениці – 1500 кг та ячменя - 1500 кг; володільцям, що надали право користування земельними ділянками для сільськогосподарських потреб (емфітевзиса), згідно договорам емфітевзиса;
Наказ № 23 від 06.07.2020 р. «Про видачу орендної плати та плати за користування земельними ділянками за 2020 рік», відповідно до якого орендодавцям земельних ділянок розміром 4,0 умовних га: пшениці – 800 кг та ячменя - 800 кг; орендодавцям земельних ділянок розміром 7,0 умовних га: пшениці – 1600 кг та ячменя - 1600 кг; володільцям, що надали право користування земельними ділянками для сільськогосподарських потреб (емфітевзиса), згідно договорам емфітевзиса;
Наказ № 30 від 12.07.2021 р. «Про видачу орендної плати та плати за користування земельними ділянками за 2021 рік», відповідно до якого орендодавцям земельних ділянок розміром 4,0 умовних га: пшениці – 300 кг та ячменя - 300 кг; орендодавцям земельних ділянок розміром 7,0 умовних га: пшениці – 600 кг та ячменя - 600 кг; володільцям, що надали право користування земельними ділянками для сільськогосподарських потреб (емфітевзиса), згідно договорам емфітевзиса;
Наказ № 17 від 04.07.2022 р. «Про сплату орендної плати та плати за користування земельними ділянками за 2022 рік», відповідно до якого орендодавцям земельних ділянок розміром 4,0 умовних га: пшениці – 1000 кг та ячменя - 1000 кг; орендодавцям земельних ділянок розміром 7,0 умовних га: пшениці – 2000 кг та ячменя - 2000 кг; володільцям, що надали право користування земельними ділянками для сільськогосподарських потреб (емфітевзиса), згідно договорам емфітевзиса;
Наказ № 28 від 19.07.2023 р. «Про сплату орендної плати та плати за користування земельними ділянками за 2023 рік», відповідно до якого орендодавцям земельних ділянок розміром 4,0 умовних га: пшениці – 1000 кг та ячменя - 1000 кг; орендодавцям земельних ділянок розміром 7,0 умовних га: пшениці – 2000 кг та ячменя - 2000 кг; володільцям, що надали право користування земельними ділянками для сільськогосподарських потреб (емфітевзиса), згідно договорам емфітевзиса;
Наказ № 21 від 04.07.2024 р. «Про сплату орендної плати та плати за користування земельними ділянками за 2024 рік», відповідно до якого орендодавцям земельних ділянок розміром 4,0 умовних га: пшениці – 1000 кг та ячменя - 1000 кг; орендодавцям земельних ділянок розміром 7,0 умовних га: пшениці – 2000 кг та ячменя - 2000 кг; володільцям, що надали право користування земельними ділянками для сільськогосподарських потреб (емфітевзиса), згідно договорам емфітевзиса.
Всі накази про сплату орендної плати відповідачем щорічно розміщалися на дошках оголошень у сільських радах в селах Виноградівка та Плоцьк, про що зазначалося у кожному Наказі про видачу орендної плати.
Положеннями спірного договору оренди землі не було закріплено яким чином та де буде здійснюватися виплата орендної плати, яким чином буде повідомлено орендодавця про виплату, тобто не має закріпленого конкретного порядку та адреси виплати. Більш того, для загальновідомості, щорічно відомості про виплату орендної плати розміщалися на дошці оголошень відповідної сільської ради. Інші орендодавці земельних ділянок на підставі вказаної інформації зверталися до відповідача і отримували належну їм орендну плату. 
Таким чином, відповідач своєчасно та завчасно повідомляв орендодавців про здійснення виплат орендної плати за укладеними договорами.
З боку позивача не надано жодного звернення, претензії, вимоги щодо необхідності сплати орендної плати за укладеним договором оренди землі, протягом строку його дії - 13,5 років, відсутність претензій з боку позивача протягом всього цього строку є підтвердженням відсутності будь-яких зауважень та претензій, та факту належного виконання прийнятих зобов`язань за договором оренди відповідачем. Тобто, позивачем не наведено реальних фактів порушення відповідачем договору оренди землі, оскільки відповідачем виконувалися договірні зобов`язання належним чином, з огляду на що відсутні правові підстави щодо розірвання спірного договору оренди землі, про що було зазначено відповідачем та не було спростовано позивачкою та її представником в судовому засіданні, чим порушено вимоги ч. 1 ст. 81 ЦПК України, згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Крім того, як вбачається з копій наданих представником відповідача платіжних відомостей, позивачка ОСОБА_1 отримала від відповідача орендну плату за оренду землі за 2023 – 2024 роки, що не було спростовано позивачкою та її представником належними доказами. 
Посилаючись на невиконання відповідачем своїх договірних зобов`язань за спірним договором оренди землі, позивачка все ж таки укладає з відповідачем новий договір оренди землі № 683 в 2022 році про передачу відповідачу в оренду іншої належної їй земельної ділянки. 
Також представником відповідача подано письмову заяву про застосування строків позовної давності щодо стягнення заборгованості за період з 2012 року по 10.06.2017 рік.  
Щодо застосування строків позовної давності.
Відповідач заявив про застосування строків позовної давності до вимог про стягнення орендної плати за період з 2012 року по 10.06.2017 рік.
Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ч. 1 ст. 257 ЦК України).
Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).
За змістом ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.
Враховуючи викладене, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості з орендної плати у період з 2012 року по 10.06.2017 рік у загальному розмірі 55 167 гривень 00 копійок (2012 р. – 8 373,00 грн. + 2013 р. – 8 373,00 грн. + 2014 р. – 8 373,00 грн. + 2015 р. – 8 373,00 грн. + 2016 р. – 9 957,00 грн. + 2017 р. – 11 718,00 грн. = 55 167,00 грн.), слід відмовити у зв`язку з пропуском строку позовної давності. 
Щодо заявлених позовних вимог про стягнення пені за період з 30.12.2012 р. по 29.06.2013 р.
Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.
Як вбачається зі ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
В той же час вимоги позивача щодо стягнення пені суд відхиляє, оскільки відповідно до матеріалів справи, штраф і пеня нараховані за несвоєчасне виконання зобов`язання, а тому вимоги про стягнення з боржника одночасно штрафу та пені є подвійною цивільно-правовою відповідальністю.
За положеннями ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за договорами позики свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог про стягнення пені за порушення умов договору слід відмовити, а тому за порушення умов укладеного кредитного договору підлягає стягненню лише штраф.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року № 6-1374цс17, від 21 жовтня 2015 року №6-2003цс15, від 25 липня 2018 року у справі № 2-2171/11.
Крім того, згідно ч. 4 ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування», застосування штрафу та пені за одне й те саме порушення споживачем зобов`язання за договором про споживчий кредит заборонено.
Більш того, відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства, яким, крім іншого, є справедливе та неупереджене вирішення судом цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Як вбачається з розрахунку, пеня розрахована позивачем за період з 30.12.2012 р. – 29.06.2013 року у загальному розмірі 13 041,18 грн., оскільки в задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості з орендної плати за вказаний період відмовлено у зв`язку зі спливом строків позовної давності, вимога про стягнення пені за вказаний період, задоволенню також не підлягає. Позовні вимоги щодо стягнення пені, є похідними вимогами та підлягають задоволенню у разі задоволення основної вимоги.
Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості з орендної плати за договором оренди землі, розірвання договору оренди землі, застосування ст. 625 ЦК України до відповідача за невиконання договірного зобов`язання, щодо заявлених вимог про стягнення пені, слід звернути увагу на наступне. 
За змістом частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з частиною 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
За правилами частин 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Відповідно до частини 1 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Суд при вирішенні справи виносить рішення на підставі належних та допустимих доказів, досліджених в судовому засіданні відповідно до глави 5 ЦПК України.
Стаття 81 ЦПК України зобов`язує кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Доказами згідно зі ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Докази мають відповідати вимогам, зазначеним у статтях 77 - 80 ЦПК України.
Згідно зі статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до статті 14 Конституції України, статті 1 Земельного Кодексу України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.
Відповідно до частини другої етапі 95 Земельного Кодексу України, порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.
Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).
Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд.
Частина перша статті 55 Конституції України містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Згідно з статтею 13 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Згідно ч. ч. 1 - 3 ст. 78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.
Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.
Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.
Згідно ч. 1 ст. 79 ЗК України, земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.
У статті 21 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендна плата за землю це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.
Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди, крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Закону України «Про плату за землю». Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.
Орендна плата може справлятися у грошовій, натуральній та відробітковій (надання послуг орендодавцю) формах. Сторони можуть передбачити в договорі оренди поєднання різних форм орендної плати. Внесення орендної плати оформлюється письмово, за винятком перерахування коштів через фінансові установи.
За положеннями статті 24 Закону України «Про оренду землі», орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.
Згідно з частиною першою статті 32 Закону України «Про оренду землі», на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.
Відповідно до пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України, підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата земельного податку або орендної плати.
Статтями 627, 629 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають саме систематичної (два та більше випадків) несплати орендарем орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди земельної ділянки, що вважається істотним порушенням умов договору, оскільки позбавляє орендодавця можливості отримати гарантовані договором кошти за те, що його земельну ділянку використовує інша особа.
Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом .
Кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку (ч. 1 ст. 613 ЦК України).
Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (ч. ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України).
Згідно ч. 1 ст. 792 ЦК України, за договором найму (оренди) земельної ділянки, наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату.
Право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам, іноземцям і особам без громадянства, міжнародним об`єднанням і організаціям, а також іноземним державам (ч. ч. 1, 2 ст. 93 ЗК України).
Згідно п. «в» ч. 1 ст. 96 ЗК України, землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.
Підставами припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата земельного податку або орендної плати (п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України).
Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі (ч. 1 ст. 2 Закону України «Про оренду землі», далі – Закон № 161-XIV).
Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (ч. 1 ст. 13 Закону № 161-XIV).
Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України (ч. 1, 2 ст. 21 Закону № 161-XIV).
Орендодавець має право вимагати від орендаря: своєчасного внесення орендної плати за земельну ділянку (абз. 5 ч. 1 ст. 24 Закону № 161-XIV).
Згідно ч. ч. 2, 3, 4, ст. 31 Закону № 161-XIV, договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом. Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.
Згідно ч. 1 ст. 32 Закону № 161-XIV, на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених ст. ст. 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.
Системний аналіз вищевказаних норм права свідчить, що правовідносини сторін за договором оренди землі регулюються спеціальним Законом № 161-XIV, ЗК та загальними нормами ЦК щодо підстав дострокового розірвання договору. За загальними правилами умовою розірвання договору оренди в односторонньому порядку є істотне порушення умов договору та інші випадки, встановлені договором та законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала під час укладення договору. Передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають саме систематичної (два та більше випадків) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди земельної ділянки, що також є істотним порушенням умов договору, оскільки позбавляє позивача можливості отримати гарантовані договором кошти за те, що його земельну ділянку використовує інша особа.
Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення умов договору, що значною мірою позбавляє того, на що особа розраховувала під час укладення договору, відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Натомість, підставою для розірвання договору оренди землі є саме умисна, систематична несплата орендної плати (два та більше випадки), у разі коли обома сторонами договору належно виконуються інші його умови відповідно до вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до вимог статей 76, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Звертаючись до суду з позовом про розірвання договору оренди землі, ОСОБА_1 вказувала, що в порушення умов договору відповідач ФГ «Агрофірма Бургуджі», в період з 2012 року по 2024 рік, не сплачує їй, орендну плату за користування землею. При цьому саме позивач має довести, що внаслідок таких дій (бездіяльності) відповідача він значною мірою позбавляється того, на що він розраховував при укладенні договору оренди землі.
Змусити жити за принципами навряд чи можливо. Але коли виникає судовий спір, то учасники цивільного обороту мають розуміти, що їх дії (бездіяльність) чи правочини можуть бути піддані оцінці крізь призму справедливості, розумності, добросовісності (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 травня 2024 року в справі № 357/13500/18 (провадження № 61-3809св24)).
Добросовість це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року в справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року у справі № 337/474/14-ц (провадження № 61-15813сво18)).
Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (постанова Великої Палати верховного Суду від 27 листопада 2018 року, справа № 912/1385/17).
Позивачка не надала суду жодних доказів про те, що вона впродовж тривалого часу вживала заходів задля отримання орендної плати за договором укладеним між нею та ФГ «Агрофірма Бургуджі», а тому позов є недоведеним.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.
Відповідно до вимог статті 124 ЗК України, передача землі в оренду здійснюється на підставі цивільно-правової угоди.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про оренду землі", оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Згідно зі статтею 13 Закону України "Про оренду землі", договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Згідно ст. 20 Закону України «Про оренду землі», укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
У статті 21 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди.
За положеннями статті 24 Закону України "Про оренду землі" орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.
Частиною першою статті 32 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.
Водночас у пункті д) частини першої статті 141 ЗК України передбачено таку підставу припинення права користування земельною ділянкою як систематична несплата земельного податку або орендної плати.
Отже, згідно зі статтями 13, 21 Закону України "Про оренду землі" основною метою договору оренди земельної ділянки та одним з визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі. У разі систематичної несплати орендної плати за користування земельною ділянкою, тобто систематичне порушення договору оренди земельної ділянки може бути підставою для розірвання такого договору.
Відповідно до частини другої статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених законом або договором. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі і припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають саме систематичної несплати орендної плати як підстави для розірвання як договору оренди, так і договору суборенди земельної ділянки, в той час як разове порушення умов договору у цій частині не є підставою для його розірвання.
Крім того, відповідно до постанови ВС у справі за № 61-8798 св19 від 31 липня 2020 року, сам факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати є підставою для розірвання такого договору.
Згідно ст. 21 Закону України "Про оренду землі", розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди.
Згідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
За ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. ч. 1 - 4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
За своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно – правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства – суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, – із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача.
Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суд від 02 жовтня 2019 року у справі № 522/16724/16-ц.
Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 серпня 2022 року по справі № 910/11027/18, а також в постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17.
Так, звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 обґрунтовуючи свої вимоги послалась на невиконання відповідачем ФГ «Агрофірма Бургуджі» своїх зобов`язань по сплаті орендної плати, у визначеному договором від 05 березня 2012 року розмірі.
Правилами частини першої статті 2 Закону України "Про оренду землі" визначено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються ЗК України, ЦК України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.
Отже, оренда землі є окремим випадком найму майна, загальні правила якого визначені приписами цивільного (приватного) права. Відповідно й законодавче регулювання умов виконання орендних зобов`язань щодо земельних ділянок складається з норм цивільного та земельного законодавства.
Згідно зі статтею 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України (далі - ЗК України), ЦК України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.
Як вже зазначалось, відповідно до частини першої статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (стаття 13 Закону України «Про оренду землі»).
У статті 21 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди.
Звертаючись до суду із цим позовом, ОСОБА_1 посилалась на те, що вона не одержала орендну плату за час користування відповідачем земельною ділянкою упродовж 2012-2024 років.
За статтею 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.
Частиною першою статті 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.
Водночас у пункті «д» частини першої статті 141 ЗК України вказано таку підставу припинення права користування земельною ділянкою як систематична несплата земельного податку або орендної плати.
Згідно зі статтями 13, 15, 21 Закону України «Про оренду землі» основною метою договору оренди земельної ділянки та одним з визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі. У разі систематичної несплати орендної плати за користування земельною ділянкою, тобто систематичне порушення договору оренди земельної ділянки може бути підставою для розірвання такого договору.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 березня 2019 року в справі № 183/262/17 дійшов висновку, що частинами першою і другою статті 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
До відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовуються також положення ЦК України. При вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати застосуванню підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України. Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію - значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 912/1385/17 (провадження № 12-201гс18).
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають саме систематичної (два та більше випадків) несплати орендарем орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди земельної ділянки, що вважається істотним порушенням умов договору, оскільки позбавляє орендодавця можливості отримати гарантовані договором кошти за те, що його земельну ділянку використовує інша особа.
Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Верховного Суду від 24 травня 2023 року у справі № 542/51/22.
Сам факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати є підставою для розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена в подальшому заборгованість, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Такий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 12 вересня 2023 року у справі № 387/800/21 (провадження № 61-7310св22).
За загальним правилом у разі наявності вини орендаря у систематичній несплаті орендної плати (два та більше випадки) орендодавець має право вимагати розірвання договору оренди землі.
Отже, відповідно до статті 141 ЗК України та статті 32 Закону України «Про оренду землі», підставою розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати, а не разове порушення умов договору у цій частині.
Зазначений правовий висновок викладений у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18), від 13 лютого 2023 року у справі № 551/543/20 (провадження № 61-572св22).
Таким чином, судом встановлено, що відповідачем розміщувались оголошення про виплату орендодавцям орендної плати, проте, позивачка ОСОБА_1 протягом тривалого часу не зверталась до відповідача за виплатою їй орендної плати на підставі спірного договору оренди землі, жодних дій на отримання орендної плати не вчиняла. 
Тож, зважаючи на викладене, суд прийшов до висновку про недоведеність заявлених ОСОБА_1 позовних вимог, а отже і відсутність підстав для задоволення позову в цій частині.
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бюрг та інші проти Франції" (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гору проти Греції" N 2) [ВП], § 41" (Gorou v. Greece no.2).
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, й міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (SeryavinandOthers v. Ukraine) від 10.02.2010 року, заява №4909/04).
Підсумовуючи наведене вище, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 в частині розірвання укладеного між нею та відповідачем договору оренди землі № 16/12 від 05 березня 2012 року, з вказаних вище підстав.
Отже, наведе свідчить про відсутність винної поведінки відповідача у невиплаті орендної плати за спірним договором, а тому відсутні підстави для розірвання договору оренди землі.
Як вбачається з договору оренди землі № 16/12 від 05 березня 2012 року, орендна плата за договором становить 3000 кг зерна, яка вноситься в грошовій формі щорічно до 30 грудня того року, за який здійснюється розрахунок по орендній платі (пункти 9 - 11 Договору). Згідно п. 14 договору, у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 0,3 % несплаченої суми за кожний день прострочення.
Інших або додаткових умов щодо місце і порядок сплати орендної плати вказаним договором не визначено.
Як вбачається з матеріалів цивільної справи, позивачці ОСОБА_1 належать на праві приватної власності земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва 6,5916 га, кадастровий номер 51200480700:01:004:0036, розташована на території Виноградівської сільської ради Арцизького району Одеської області. 05 березня 2012 року між ОСОБА_1 та ФГ «АФ Бургуджі» був укладений договір оренди землі № 16/12, згідно з яким ОСОБА_1 , надала, а ФГ АФ Бургуджі», прийняло у платне користування вищезазначену землю строком на 49 років.
Відповідно до пункту 5 договору оренди землі, нормативна грошова оцінка земельної ділянки становила 140795,24 грн. Згідно з пунктами 9, 11 договору оренди землі, орендна плата вноситься у такі строки – щорічно до 30 грудня того року, за який здійснюється розрахунок по орендній платі. Пунктом 14 договору передбачено, що у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 0,3 % несплаченої суми за кожен день прострочення.
15.04.2026 року представником відповідача надано суду обґрунтований розрахунок суми боргу ФГ «Агрофірма Бургуджі» за договором оренди землі ОСОБА_1 № 16/12 від 05.03.2012 року станом на 10.11.2025 року, згідно якого заборгованість відповідача перед позивачем за договором оренди землі складає у загальному розмірі 100 034,12 гривень.
Іншого розрахунку на іншу дату позивачкою та її представником суду не надано, чим порушено вимоги ч. 1 ст. 81 ЦПК України, у зв`язку з чим судом приймається вказаний розрахунок в якості належного та допустимого доказу у справі. 
Таким чином, судом встановлено, що у відповідача утворилась заборгованість зі сплати орендної плати за період з 2018 р. – 2022 р. у загальному розмірі 100 034,12 гривень, яку слід стягнути з відповідача на користь позивача. 
Щодо застосування ст. 625 ЦК України, до відповідача за невиконання договірного зобов`язання та інфляційних збитків.
Згідно з cт. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Висновок про те, що у разі прострочення виконання грошового зобов`язання за договором позики, позикодавець вправі вимагати від позичальника сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також 3 % річних від простроченої суми за весь час прострочення згідно статті 625 ЦК України, містить правова позиція, висловлена Верховним Судом України при розгляді справи № 6-37цс15, що враховується судом при ухваленні судового рішення.
Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією рф проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, строк дії якого неодноразово продовжувався та триває дотепер.
15 березня 2022 року Верховна Рада України прийняла Закон України № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану». Відповідно до частини 3 Закону України № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктами 18 і 19.
Відповідно до положень п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
За таких підстав, нарахування 3 % річних згідно зі ст. 625 ЦК України у справі, що розглядається, здійснюється з урахуванням п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України в частині обмеження строку їх нарахування.
Згідно з наданим позивачем у позові розрахунком, заборгованість загалом становить 59 279,46 грн, з яких: 3 % річних, у порядку ст. 625 ЦК України, за період з 30 грудня 2022 року по 10 листопада 2025 року; 44 179,66 грн. - інфляційні збитки, у порядку ст. 625 ЦК України, за період з 01 січня 2023 року по 30 вересня 2025 року, тобто у період дії в Україні воєнного стану, дія якого продовжена, то відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України 3 % річних та інфляційні збитки у загальній сумі 59 279,46 грн. не підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення 3 % річних та інфляційних збитків, задоволенню не підлягають.
Щодо судових витрат.
На підставі ст. 141 ЦПК України, оскільки позовні вимоги задоволені частково, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 488,87 грн.
Згідно з частиною 1, частиною 2 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Відповідно до частини 1, частини 2 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача.
Згідно з пунктом 1 частини 3 статті 133, частин 1 - 3 статті 137 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати зокрема на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з частиною 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.
Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Разом з цим, договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Отже, на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, які позивачка сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, з метою розподілу судових витрат позивачці необхідно було надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) рахунок, який необхідно оплатити після прийняття судом рішення за результатами розгляду справи; докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.
Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачкою було надано: договір про надання правової допомоги від 25 липня 2025 року; розрахунок гонорару від 25 липня 2025 року; детальни й опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом від 25 липня 2025 року; рахунок – фактура № 04-11/2025 від 04 листопада 2025 року на суму 7 500,00 грн.; квитанцію від 04 листопада 2025 року про сплату ОСОБА_1 на підставі договору про надання правничої допомоги від 25.07.2025 року в сумі 7 500,00 гривень. 
Відповідно до частини 5, частини 6 статті 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.
Разом із тим, у пунктах 150-151 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) вказано, що клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу має бути належним чином мотивовано.
У справі «East/West Alliance Limited проти України» Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір - обґрунтованим.
Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одним із основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документа, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним порівняно з ринковими цінами адвокатських послуг.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлена представником позивачки до стягнення з відповідача сума витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн. на користь позивачки, є непропорційною до обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт і часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), у зв`язку з чим суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати на правничу допомогу в розмірі 6 000,00 грн., що відповідає критерію розумності їхнього розміру та є співмірною із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг).
Вирішивши чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги позивачки та якими доказами вони підтверджуються, аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, надавши їм оцінку, суд прийшов до висновку про необхідність часткового задоволення заявлених ОСОБА_1 вимог позову.
Керуючись ст. ст. 509, 526, 527, 610, 626, 627, 628, 651 ЦК України, Законом України «Про оренду землі», ст. ст. 3 - 5, 7 - 13, 17, 43, 49, 76 - 81, 247, 258, 259, 263 - 265, 353 - 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Фермерського господарства «Агрофірма Бургуджі», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору – Державний реєстратор відділу «Центр надання адміністративних послуг» Арцизької міської ради Тістол Ольга Федорівна про стягнення заборгованості з орендної плати за землю та розірвання договору оренди - задовольнити частково.
Стягнути з Фермерського господарства «Агрофірма Бургуджі», код ЄДРПОУ: 32009355, місцезнаходження: Одеська область, Болградський район, с. Виноградівка, пров. Базарний, буд. 5, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , заборгованість з орендної плати за договором оренди землі № 16/12 від 05.03.2012 року в загальному розмірі 100 034 (сто тисяч тридцять чотири) гривні 12 копійок. 
Стягнути з Фермерського господарства «Агрофірма Бургуджі», код ЄДРПОУ: 32009355, місцезнаходження: Одеська область, Болградський район, с. Виноградівка, пров. Базарний, буд. 5 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , судові витрати: витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 488 (одна тисяча чотириста вісімдесят вісім) гривень 87 копійок та витрати на правничу допомогу у розмірі 6 000 (шість тисяч) гривень 00 копійок. 
В задоволенні решти позовних вимог – відмовити. 
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення виготовлено 22 квітня 2026 року. 

Суддя        В.І. Черевата