ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2026 року	справа № 380/446/25	
Львівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Гулкевич І.З. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Максимус центр” до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю “Максимус центр” звернулося до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління ДПС у Львівській області, у якому просить суд:
визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №46846/13-01-07-01 від 31.10.2024.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у період з 18.06.2024 по 08.07.2024 проводилася документальна планова виїзна перевірка ТОВ “Максимус центр” з питань дотримання вимог податкового валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2011 по 31.03.2024, з своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, з врахуванням вимог за період з 01.01.2011 по 31.03.2024. 
Перевірку оформлено актом №29810/13-01-07-01/37775960 від 12.07.2024. Позивач не погодився з висновками акту перевірки 23.07.2024 було подано заперечення на акт перевірки №29810/13-01-07-01/37775960 від 12.07.2024, який залишений без змін 07.08.2024.
На підставі акту перевірки були прийняті податкові повідомлення-рішення №09.08.2024 №34926/13-01-07-01 та №34928/13-01-07-04, які рішенням ДПС України від 24.10.2024 №31860/6/99-00-06-01-01-06 були скасовані в частині висновків перевірки щодо заниження доходів, на суму коштів отриманих від “ТОВ БК Гранд Бьюті”, ТОВ “Скай-Кепітал”, ТОВ “Дніпровська башта” та у відповідній частині штрафних санкцій.
Відповідно на підставі акта перевірки №29810/13-01-07-01/37775960 від 12.07.2024 та рішення ДПС України від 24.10.2024 №31860/6/99-00-06-01-01-06 Головним управлінням ДПС у Львівській області прийнято податкове повідомлення-рішення №46846/13-01-07-01 від 31.10.2024 про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток підприємств та, який сплачують інші платники на 1595497,50 грн.
Позивач, не погоджуючись із вищезазначеним податковим повідомленням-рішенням та вважаючи його протиправним, звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом задля скасування вищевказаного рішення. 
Ухвалою суду від 28.01.2025 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
Представник відповідача позов не визнав, долучив до матеріалів справи відзив на позовну заяву в якому зазначив, що ГУ ДПС у Львівській області проведена планова виїзна перевірка з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період діяльності з 01.04.2017 по 31.03.2024, про що складено акт від 12.07.2024 № 29810/13-01-07-01/37775960. За наслідками перевірки та рішення ДПС України про результати розгляду скарги від 24.10.2024 №31860/6/99-00-06-01-01-06 ГУ ДПС у Львівській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 31.10.2024 №46846/13-01-07-01, яким визначено грошове зобов`язання з податку на прибуток у сумі 1595497,50 грн. (в тому числі основного платежу 1276398,00 грн. та штрафних (фінансових) санкцій у сумі 319099,50 грн.).
Представник відповідача стверджує, що господарські операції з придбання мінеральної вати були нереальними, оскільки позивач не надав повного пакета документів, передбачених самим договором поставки від 17.06.2016 №42 (прайс-листи, заповнені заявки, специфікації, паспорти якості). Дати ТТН передують датам накладних. Згідно з наданими документами, товар фактично прибував до покупця раніше, ніж на нього виписувалася видаткова накладна, що суперечить ст. 9 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні”.
Позивач не надав звіти матеріально-відповідальних осіб про рух ТМЦ у місцях зберігання. Представник відповідача наголошує, що без доказів оприбуткування товару на склад неможливо підтвердити зміну активів підприємства. 
Крім того, представник відповідача звертає увагу на те, що на дату початку фізичного руху товару від вантажовідправника до вантажоотримувача (дата виписка товарно-транспортних накладних) мінеральна вата в кількості 3451,488 м3 вважається відвантаженою ТОВ “ТД “ТЕРМОЛАЙФ-УКРАЇНА” та повинна бути оприбуткована ТОВ “Максимум центр” як безоплатно отримана у періоді з 26.04.2017 по 07.12.2018.
Враховуючи вищезазначене, ТОВ “Максимум центр” на порушення вимог п.12 П(С)БО 9, п.21 П(С)БО 15 не включено до складу доходів в рядок 2120 Звітів про фінансові результати “Інші операційні доходи” відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку та в Податкові декларації з податку на прибуток вартість безоплатно отриманих товарно-матеріальних цінностей всього в сумі 6 268 962 грн, в тому числі по періодах: ІІ квартал 2017 — 674 398 грн, ІІІ квартал 2017 — 873 536 грн, IV квартал 2017 — 1 038 979 грн, І квартал 2018 — 918 991 грн, ІІ квартал 2018 — 685 224 грн, ІІІ квартал 2018 — 1 414 282 грн, IV квартал 2018 — 663 552 гривні. 
Також представник відповідача зазначає, що посилання Позивача на листи нерезидента та витяги з державного реєстру корпоративної інформації Польщі не є достатньою підставою для звільнення від оподаткування в Україні. Податковий орган наголошує, що статус платника податку на прибуток у Польщі сам по собі не підтверджує правомірність формування витрат або доходів за конкретними господарськими операціями на території України. 
Відтак, ТОВ “Максимум центр” на порушення п.п.140.5.4 п.140.5 ст.140 Податкового кодексу України занижено різниці, які виникають до Податкового кодексу України, за 2018 рік - на суму 183 512 грн, за 2019 рік – на суму 39 274 грн, за 2023 рік - на суму 599 350 гривень. 
Постановою Франківського районного суду м.Львова від 30.09.2024 у справі № 465/6760/24 (№3/465/3058/24) визнано винним директора ТОВ “Максимум центр” ОСОБА_1 у вчининенні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що полягало у порушенні ведення податкового обліку, саме заниження податку на прибуток всього в сумі 2105579 грн., в тому числі і за рахунок заниження інших операційних доходів за рахунок не включення вартості безоплатно отриманих товарно-матеріальних цінностей та заниження доходів та різниці, на які збільшується фінансовий результат, п.5, п.7 П (С) БО 15, п.12 П(С)БО 9, п.21 П(С) БО 15, п.п.134.1.1 п.134.1 ст. 134, п. 135.1ст. 135, п.п.140.5.4 п.140.5 ст. 140 Податкового кодексу України, згідно акту перевірки від 12.07.2024 №29810/13-01-07-01/37775960. 
Просить відмовити в задоволенні позовних вимог.
Інших заяв по суту справи не надходило.
Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Товариство з обмеженою відповідальністю “Максимум Центр” (далі – ТОВ “Максимум Центр”) зареєстроване як юридична особа за кодом ЄДРПОУ 37775960 в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, та перебуває на податковому обліку в Головному управлінні ДПС у Львівській області.
Фахівцями Головного управління ДПС у Львівській області проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ “Максимум Центр” з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2017 по 31.03.2024, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 31.03.2024, про що складено акт №29810/13-01-07-01/37775960 від 12.07.2024.
Згідно з висновками акту перевірки від 12.07.2024 №29810/13-01-07-01/37775960 , встановлено порушення ТОВ “Максимум Центр”:
-п.5, п.7 П(С)БО 15, п.12 П(С)БО 9, п.21 П(С)БО15, п.п.134.1.1, п.134.1 ст.134, п.135.1 ст.135, п.п.140.5.4 п.140.5 ст.140 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток всього в сумі 2 105 579 грн, в тому числі по періодах: за період з 01.04.2017 по 31.12.2017 всього в сумі 465 644 грн (ІІ квартал 2017-121 391 грн, ІІІ квартал 2017 — 157 237 грн, IV квартал 2017 — 187 016 грн), за 2018 рік всього в сумі - 695 801 грн (І квартал 2018 — 165 418 грн, ІІ квартал 2018 — 123 340 грн, ІІІ квартал 2018 — 254 571 грн, IV квартал 2018 — 152 472 грн), за 2019 рік всього в сумі 60 365 грн (ІІІ квартал 2019 — 53 295 грн, IV квартал 2019 — 7070 грн), за 2020 рік всього в сумі 497 276 грн ( IV квартал 2020 — 497 276 грн), за 2021 рік всього в сумі 278 610 грн (ІІ квартал 2021-150297 грн, IV квартал 2021 — 128 313 грн), за 2023 рік всього в сумі 107 883 грн ( IV квартал 2023 — 107 883 грн);
-п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України — підприємством не складено та не зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну за операціями, які звільнені від оподаткування податком на додану вартість, на обсяг постачання за червень 2023 року в сумі 218 690 грн;
- п.120.1.1 ст.120.1 Податкового кодексу України, в результаті чого порушено терміни реєстрації податкових накладних, що тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 2, 10, 30 відсотків від суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування до податкових накладних;
-п.п. “г” пп.164.2.17 п.164.2 ст.164, п.164.5 ст.164, п.п. 168.1.1, пп.168.1.2 п.168.1 ст.168 ст167, п.171.2 ст.171, п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України, підприємством не утримано та не перераховано податок на доходи фізичних осіб в сумі 4416,67 грн із наданого додаткового блага за 24.09.2023;
-п.п.168.1.2 п.168.1 ст.168; п.176.2 ст.176; п.п.1.5 п.п.1.6 п.16.1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, підприємством не утримано та не перераховано військовий збір в сумі 301,81 грн із наданого додаткового блага за 24.09.2023;
-п.51.1 ст.51, “б” п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України, підприємством не відображено в Податковому розрахунку за формою 4ДФ додаткове благо за ознакою доходу “126” за 24.09.2023.
23.07.2024 ТОВ “Максимум Центр” подало заперечення на Акт перевірки та додаткові документи.
Згідно висновку засідання постійно діючої комісії Головного управління ДПС у Львівській області №231/13-01-07-01/37775960 від 23.07.2024 висновки акта залишені без змін.
У зв`язку з встановленими під час перевірки порушеннями, на підставі акта перевірки, контролюючим органом було винесено податкові повідомлення-рішення:
-№34926/13-01-07-01 від 09.08.2024, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток на 2 438 002,25 грн, у тому числі: 2 105 579,00 грн - за податковим зобов`язанням, 332 423,25 грн - за штрафними санкціями;
- №34928/13-01-07-01 від 09.08.2024, яким застосовано штрафну санкцію в розмірі 3 213,90 грн. 
Не погодившись із наведеними податковими повідомленнями-рішеннями, ТОВ “Максимум Центр” подано скаргу до ДПС України та рішенням про результати розгляду скарги №31860/6/99-00-06-01-01-06 від 24.10.2024 скаргу задоволено частково, а саме:
- скасовано ППР ГУ ДПС у Львівській області від 09.08.2024 №34926/23-01-07-01 в частині висновків перевірки щодо заниження доходів на суму коштів, отриманих від “ТОВ БК Гранд Бьюті”, ТОВ “Скай-Кепітал”, ТОВ “Дніпровська башта” та у відповідній частині штрафних санкцій, а в іншій частині зазначене ППР залишено без змін;
-скасовано ППР ГУ ДПС у Львівській області від 09.08.2024 №34928/13-01-07-01 у частині застосованих штрафних санкцій у сумі 201,60, в іншій частині зазначене ППР залишено без змін
На підставі акту від 12.07.2024 №29810/13-01-07-01/37775960, з урахуванням рішення ДПС України №31860/6/99-00-06-01-01-06 від 24.10.2024 Головним управлінням ДПС у Львівській області прийнято :
-податкове повідомлення-рішення №46846/13-01-07-01 від 31.10.2024, яким за порушення п.12 П(С)БО 9, п.21 П(С)БО 15, п.п.140.5.4 п.140.5 ст.140, п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.135.1 ст.135 Податкового кодексу України збільшено суму грошового зобов`язання за платежем “Податок на прибуток підприємств, який сплачують інші платника” на 1 595 497,50 грн, у тому числі: 1 276 398,00 грн — за податковим зобов`язанням, 319 099,50 грн — за штрафними санкціями.
Не погоджуючись із вказаними податковим повідомленням-рішенням, підприємство звернулось до суду за захистом своїх прав та законних інтересів з адміністративним позовом про визнання його протиправним та скасування. 
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.
Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ст.67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відносини, які виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюється Податковим Кодексом України (далі - ПК України).
В силу п.75.1 ст.75 ПК України, органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Відповідно до пп. 75.1.2 п.75.1 ст.75 ПК України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.
Під час здійснення планових перевірок платників податків, які є фінансовими агентами, предметом перевірки також є дотримання фінансовими агентами вимог статті 39-3 цього Кодексу.
Не може бути предметом планової документальної перевірки питання дотримання платником податків принципу “витягнутої руки”, крім випадків перевірки дотримання платником податків вимог підпунктів 140.5.4., 140.5.5-1, 140.5.6 пункту 140.5 статті 140 цього Кодексу.
Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Відповідно до ч.2 ст. 3 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку. 
За вимогами ч.1 ст.9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (ч.2 ст.9 вказаного Закону).
Згідно з п.2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затв. наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995р., первинні документи повинні мати обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Виходячи з вимог наведених норм, підтвердженням факту здійснення господарської операції є відповідні розрахункові, платіжні та інші первинні документи, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку.
Відповідно до приписів ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин):
пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 - господарська діяльність це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 – об`єктом оподаткування є, зокрема, прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.
п.135.1 ст.135 - базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.
В силу приписів п.п.5, 21 П(С)БО 15 “Дохід”, затв. наказом МФ України №290 від 29.11.1999, дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.
Критерії визнання доходу, наведені в цьому Національному положенні (стандарті), застосовуються окремо до кожної операції. Проте ці критерії потрібно застосовувати до окремих елементів однієї операції або до двох чи більше операцій разом, якщо це випливає із суті такої господарської операції (операцій).
Дохід відображається в бухгалтерському обліку в сумі справедливої вартості активів, що отримані або підлягають отриманню.
Якщо безоплатно отриманий актив забезпечує надходження економічних вигід протягом кількох звітних періодів, то доходи визнаються на систематичній основі (наприклад, у сумі нарахованої амортизації) протягом тих звітних періодів, коли надходять відповідні економічні вигоди.
Із змісту п.5 П(С)БО 11 “Зобов`язання”, затв. наказом МФ України №20 від 31.01.2000, слідує, що зобов`язання визнається, кщо його оцінка може бути достовірно визначена та існує ймовірність зменшення економічних вигод у майбутньому внаслідок його погашення. Якщо на дату балансу раніше визнане зобов`язання не підлягає погашенню, то його сума включається до складу доходу звітного періоду.
З наведених законодавчих положень витікає, що умовами реалізації права платника на зменшення оподатковуваного доходу на суму понесених витрат є фактичне придбання товарів (робіт, послуг) та наявність первинних документів, оформлених у відповідності з вимогами чинного законодавства.
При цьому, наслідки в податковому обліку платника створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають змісту, відображеному в укладених платником податків договорах.
Якщо певна господарська операція не відбулася чи відбулася не за тим її змістом, який відображений в укладених платником податків договорах, то це є підставою для застосування відповідних наслідків у податковому обліку.
Таким чином, господарські операції для визначення валових доходів і витрат мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційного з`ясування обставин справи в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень.
Разом з тим, відповідно до принципу змагальності суб`єкт господарювання має спростувати доводи суб`єкта владних повноважень, якщо їх обґрунтованість заперечує.
Оцінка документів, як письмових доказів, здійснюється відповідно до положень процесуального принципу допустимості доказів, закріпленого на час вирішення спору ст.74 КАС України, частиною другої якої передбачено, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
У розглядуваній справі в основу складу податкового правопорушення покладено взаємовідносини позивача з його контрагентами.
Враховуючи положення Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні”, а також приведені норми податкового законодавства, колегія суддів зазначає, що валові витрати і доходи мають бути фактично підтвердженими належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарських операцій.
Право на формування валових витрат і доходів виникають у разі здійснення господарських операцій, підтверджених відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.
Доведеність податкового правопорушення полягає у комплексному дослідженні усіх складових господарських операцій.
Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, платник податків повинен мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами та, які в сукупності з встановленими обставинами справи, зокрема і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для виконання умов, обумовлених договорами, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податкового обліку.
Такі висновки зроблені Верховним Судом у ряді постанов, до прикладу (але на виключно) в постановах від 24.01.2018 (справа №2а-19379/11/2670), від 28.10.2019 (справа №280/5058/18), від 26.02.2020 (справа №826/1308/18), від 06.05.2020 (справа №640/4687/19).
Відповідно до п.185.1 ст. 185 ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 вказаного Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 зазначеного Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.
Пунктом 187.1 ст.187 ПК України передбачено, що датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів-дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг-дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.
Згідно з пункту 198.1, статті 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:
а) придбання або виготовлення товарів та послуг;
б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);
в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;
г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;
ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Згідно з п.198.2 ст.198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:
- дата списання коштів з рахунку платника податку в банку/небанківському надавачу платіжних послуг на оплату товарів/послуг, а в разі постачання товарів/послуг, оплата яких здійснюється електронними грошима, - дата списання електронних грошей платника податків як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, на електронний гаманець постачальника;
- дата отримання платником податку товарів/послуг.
Відповідно до абзаців 1, 2 пункту 201.10 статі 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку – продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Як встановлено з матеріалів справи, між ТОВ “Максимум Центр” (Покупець) та ТОВ “ТД “ТЕРМОЛАЙФ-УКРАЇНА” укладений договір поставки №42 ОРК від 17.06.2016, згідно умов якого постачальник зобов`язується постачати мінераловатну продукцію, а Покупець зобов`язаний прийняти й оплатити товар. Товар постачається партіями. Кожна партія Товару супроводжується такими документами: товарно-транспортною накладною; паспорт якості на продукцію; рахунок (на вимогу покупця), видаткова накладна (на вимогу покупця). Спосіб доставки визначається сторонами в специфікаціях/додаткових угодах, які є невід`ємною частиною Договору. Узгодження найменування, кількості товару, що постачається та інших основних умов постачання здійснюється Сторонами згідно з такою процедурою: Покупець направляє Постачальнику заявку Покупця встановленого Постачальником формою, що є Додатком до Договору. У заявці вказується бажане найменування, кількість необхідного товару, спосіб його доставки. У разі постачання товару на умовах самовивозу Покупець зобов`язаний вивезти товар протягом 5 календарних днів з дати відвантаження, зазначеної в підтвердженій заявці.
На виконання умов договору ТОВ “ТД “ТЕРМОЛАЙФ-УКРАЇНА”, згідно даних картки рахунку 631 ТОВ “ТД “ТЕРМОЛАЙФ-УКРАЇНА” за період з 01.04.2017 по 31.03.2019 здійснено безготівкову оплату за товар на загальну суму 6 720 099,47 грн.
ТОВ “ТД “ТЕРМОЛАЙФ-УКРАЇНА” оформлено на адресу ТОВ “Максимум Центр” податкові накладні на поставку товару за період з 01.04.2017 по 31.03.2019 на загальну суму 6 720 099,47 грн, що підтверджується реєстром податкових накладних (а.с. 184).
На підтвердження поставки товару представлено видаткові накладні №1257 від 28.04.2017, №1463 від 19.05.2017, №1769 від 13.06.2017, №1924 від 27.06.2017, №1914 від 28.06.2017, №1943 від 28.06.2017, №1915 від 28.06.2017, №2009 від 05.07.2017, №2138 від 17.07.2017, №2373 від 04.08.2017, №2423 від 08.08.2017, №2716 від 22.08.2017, №2768 від 29.08.2017,№2892 від 05.09.2017, №3028 від 13.09.2017, №3296 від 04.10.2017, №3509 від 18.10.2017, №3522 від 19.10.2017, №3532 від 20.10.2017, №3629 від 30.10.2017, №3630 від 30.10.2017, №3764 від 07.11.2017, №3963 від 23.11.2017, №4019 від 28.11.2017, №4211 від 11.12.2017, №115 від 17.01.2018, №116 від 17.01.2018, №118 від 17.01.2018, №437 від 08.02.2018, №467 від 12.02.2018, №469 від 12.02.2018, №616 від 21.02.2018, №617 від 21.02.2018, №925 від 21.03.2018, №1089 від 30.03.2018, №1318 від 19.04.2018, №1346 від 23.04.2018, №1364 від 24.04.2018, №1368 від 24.04.2018, №1681 від 17.05.2018, №2017 від 11.06.2018, №2694 від 27.07.2018, №2733 від 31.07.2018, №2760 від 01.08.2018, №2902 від 15.08.2018, №2928 від 16.08.2018, №3261 від 08.09.2018, №3343 від 13.09.2018, №3417 від 19.09.2018, №3819 від 17.10.2018, №3820 від 17.10.2018, №3860 від 19.10.2018, №3930 від 24.10.2018, №4474 від 10.12.2018. (реєстр видаткових накладних а.с. 185-1936).
Факти транспортування товарів підтверджуються відомостями, вказаними у товарно-транспортних накладних /ТТН/ №Р1441 від 26.04.2017, №Р1696 від 18.05.2017, №Р2052 від 12.06.2017, №Р2244 від 26.06.2017, №Р2243 від 26.06.2017, №Р2278 від 27.06.2017, №Р2242 від 26.06.2017, №Р2337 від 04.07.2017, №Р2508 від 14.07.2017, №Р2794 від 03.08.2017, №Р2840 від 07.08.2017, №Р3139 від 21.08.2017, №Р3136 від 28.08.2017, №Р3321 від 04.09.2017, №Р3474 від 11.09.2017, №Р3801 від 03.10.2017, №Р4043 від 17.10.2017, №Р4056 від 18.10.2017, №Р4067 від 19.10.2017, №Р4163 від 27.10.2017, №Р4162 від 27.10.2017, №Р4279 від 06.11.2017, №Р4477 від 22.11.2017, №Р4530 від 27.11.2017, №Р4705 від 08.12.2017, №Р106 від 15.01.2018, №Р105 від 15.01.2018, №Р110 від 15.01.2018, №Р111 від 15.01.2018, №Р426 від 06.02.2018, №Р465 від 08.02.2018, №Р466 від 08.02.2018, №Р607 від 19.02.2018, №Р608 від 19.02.2018, №Р930 від 19.03.2018, №Р1091 від 29.03.2018, №Р1327 від 18.04.2018, №Р1358 від 20.04.2018, №Р1371 від 23.04.2018, №Р1370 від 23.04.2018, №Р1689 від 15.05.2018, №Р2692 від 26.07.2018, №Р2727 від 30.07.2018, №Р2755 від 31.07.2018, №Р2900 від 13.08.2018, №Р2928 від 14.08.2018, №Р3244 від 07.09.2018, №Р3292 від 12.09.2018, №Р3368 від 17.09.2018, №Р3746 від 16.10.2018, №Р3745 від 16.10.2018, №Р3798 від 18.10.2018, №Р3864 від 23.10.2018, №Р4474 від 07.12.2018.
Надані документи містять відомості, які в повній мірі відображають суть господарських операцій, що відбулись в перевіряємому періоді між позивачем та його контрагентом, оформлені відповідно до вимог Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність”, господарські операції знайшли своє відображення у бухгалтерському обліку позивача та доводять наявність змін в його активах під час вчинення господарської операції.
Щодо тверджень податкового органу, що підприємством представлені видаткові накладні на придбання від постачальника ТОВ “ТД “ТЕРМОЛАЙФ-УКРАЇНА” мінеральної вати у період з 01.04.2017 по 31.12.2018, дати складання яких не збігаються з датами складання товаро-транспортних накладних, то суд зазначає наступне.
Відповідно до абзаців 25 та 26 розділу 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 №363, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України від 20.02.1998 за №128/2568 (далі Правила №363),товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу.
Товарно-транспортна накладна єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи; вона є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.
Пунктом 11.1 Правил №363 встановлено, що основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, якої наведено в додатку 7 до цих Правил.
Товарно-транспортну накладну суб`єкт господарювання може оформлювати без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) Перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.
Документи, передбачені Правилами №363, у тому числі товарно-транспортна накладна, не є документами первинного бухгалтерського обліку, які підтверджують придбання та/або продаж товарно-матеріальних цінностей (товару). Товаро-транспортна накладна призначена для обліку руху товарно-матеріальних цінностей та розрахунків за їх перевезення автомобільним транспортом.
Хоча товаро-транспортна накладна не є первинним документом, коли спір стосується встановлення реальності господарської операції, її наявність та належне оформлення є належним доказом переміщення товару, враховуючи, що перевезення є одним з етапів поставки. Це стосується й інших документів, які повинні супроводжувати поставку відповідно до правових норм, умов договору або загальної практики.
Відсутність такого документа або суттєві недоліки в його оформленні можуть ставити під сумнів реальний характер господарської операції, особливо з урахуванням інших обставин, які свідчать про її безтоварність, наприклад, об`єктивна неможливість здійснення господарських операцій контрагентом, враховуючи податкову інформацію щодо характеру його діяльності; не встановлення джерела походження товару за результатами аналізу ланцюга постачання за даними Єдиного реєстру податкових накладних (так званий “обрив” ланцюга постачання); не відповідність предмета поставки видам господарської діяльності контрагентів у ланцюгу постачання; наявність кримінальних проваджень щодо контрагента; відсутність документів бухгалтерського обліку, складення яких передбачено правовими нормами або є загальноприйнятим за звичаями ділового обороту, та/чи суттєві недоліки в їх оформленні, тощо.
Судовим розглядом встановлено, що на підтвердження факту поставки товару, позивачем до перевірки та до суду надавалися, зокрема, товарно-транспортні накладні, які містять всі необхідні реквізити, зокрема: дату і місце складання; повне найменування вантажовідправника, його код ЄДРПОУ або податковий номер, вказано пункти завантаження і розвантаження, а також дані про транспортний засіб: марка, модель, реєстраційний номер автомобіля (причепа чи напівпричепа) та водія транспортного, серія та номер його водійського посвідчення.
Також, в ТТН зазначено дані щодо автомобільного перевізника, замовника, що дає можливість ідентифікувати надавачів послуг перевезення.
Крім того, як вже зазначалось, товарно-транспортна накладна не є документом первинного бухгалтерського обліку, який підтверджує придбання товару.
Твердження податкового органу щодо не підтвердження факту поставки товару виходячи із не співпадіння дат на окремих товарно-транспортних накладних та видаткових накладних суд вважає безпідставними, оскільки дата, зазначена у товарно-транспортній накладній, є датою складання товарно-транспортної накладної і передачі постачальником вантажу перевізнику, а датою складення видаткової накладної в даній операції, є фактична дата одержання товару покупцем за результатами його зважування. 
Таким чином, враховуючи транспортування товару з різних регіонів країни, дата доставки та передачі товару покупцю не завжди співпадає з датою навантаження автомобіля та прийняття товару до перевезення.
Крім того, судом встановлено, що всі податкові накладні по спірним правовідносинам ТОВ “ТД “ТЕРМОЛАЙФ-УКРАЇНА” зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних без зауважень зі сторони органів ДПС України без зауважень.
Також відповідач не заперечує фактів здійснення розрахунків позивачем з постачальником у безготівковому порядку.
Суд зазначає, що відповідно до правових висновків Верховного Суду, викладених, зокрема, у постановах від 06.02.2018 у справі №816/166/15-а, від 27.05.2021 у справі №815/3170/16, від 02.03.2023 у справі №804/644/16, реальність господарської операції підтверджується не лише формальним набором документів, а фактом здійснення дії, яка призвела до реальних змін у структурі активів, зобов`язань чи власного капіталу платника податків. Водночас відсутність окремих документів, не може автоматично свідчити про фіктивність операцій, якщо інші докази підтверджують їх фактичне здійснення.
Також, перевіркою встановлено, що ТОВ “Максимум Центр” на порушення п.п.140.5.4 п.140.5 ст.140 Податкового кодексу України занижено різниці, які виникають відповідно до Податкового кодексу України, за 2018 рік - на суму 183 512 грн, за 2019 рік – на суму 39 274 грн, за 2023 рік - на суму 599 350 грн за рахунок не включення в рядок 3.1.6.2. додатка РІ до Податкових декларацій за податку на прибуток підприємств за 2018 рік, за 2019 рік та за 2023 рік 30 відсотків вартості товарів, у тому числі необоротних активів, робіт та послуг, придбаних у нерезидентів, організаційно правова форма яких включена до переліку, затвердженого Кабінетом Міністрів України відповідно до підпункту “г” підпункту 39.2.1.1 підпункту 39.2.1 пункту 39.2 статті 39 розділу І, що відображаються у складі різниць, на які збільшується фінансовий результат.
З акту перевірки встановлено, що ТОВ “Максимум Центр” у період з 01.04.2017 по 31.03.2024 проводило взаєморозрахунки з нерезидентами DACH SYSTEM S.J (Польща) за період 2018 рік - в сумі 611 708,09 грн, за період 2019 рік - в сумі 130 911,81 грн, та Proxim Plewka i Wspolnicy Spolka Komandytowa (Польща) за період 2023 рік - в сумі 1 997 833,48 гривень.
Судом встановлено, що між ТОВ “Максимум Центр” та компанією Proxim Plewka i Wspolnicy Spolka Komandytowa (Польща) був укладений договір №03-25/2023 від 25.03.2023 з умовами поставки FCA-Incoterms2020, предметом якого є поставка товарів.
На виконання Договору купівлі-продажу від 25.03.2023 №03-25/2023 компанією Proxim Plewka i Wspolnicy Spolka Komandytowa (Польща) поставлено на адресу ТОВ “Максимум Центр” поставлено товар (сітка фасадна EUROWEKLUX165PL) згідно митної декларації №46382 від 05.05.2023 на загальну суму 1 997 833,49 грн.
Відповідно до підпункту 39.2.1.1 підпункту 39.2.1 пункту 39.2 статті 39 Податкового кодексу України, контрольованими операціями є господарські операції платника податків, що можуть впливати на об`єкт оподаткування податком на прибуток підприємств платника податків, а саме: а) господарські операції, що здійснюються з пов`язаними особами - нерезидентами, в тому числі у випадках, визначених підпунктом 39.2.1.5 цього підпункту; б) зовнішньоекономічні господарські операції з продажу та/або придбання товарів та/ або послуг через комісіонерів-нерезидентів; в) господарські операції, що здійснюються з нерезидентами, зареєстрованими у державах (на територіях), включених до переліку держав (територій), затвердженого Кабінетом Міністрів України відповідно до підпункту 39.2.1.2 цього підпункту, або які є резидентами цих держав; г) господарські операції, що здійснюються з нерезидентами, які не сплачують податок на прибуток (корпоративний податок), у тому числі з доходів, отриманих за межами держави реєстрації таких нерезидентів, та/або не є податковими резидентами держави, в якій вони зареєстровані як юридичні особи. Перелік організаційно-правових форм таких нерезидентів в розрізі держав (територій) затверджується Кабінетом Міністрів України. У разі внесення змін до переліку організаційно-правових форм нерезидентів у розрізі держав (територій), затвердженого Кабінетом Міністрів України відповідно до цього підпункту, вони набирають чинності з 1 січня звітного року, що настає за календарним роком, у якому внесено такі зміни.
Якщо нерезидентом, організаційно-правова форма якого включена до переліку, затвердженого Кабінетом Міністрів України відповідно до підпункту “г” цього підпункту, у звітному році сплачувався податок на прибуток (корпоративний податок), господарські операції платника податків з таким нерезидентом за відсутності критеріїв, визначених підпунктами “а”-“в” цього підпункту, визнаються неконтрольованими.
Відповідно до Узагальнюючої податкової консультації, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 14.05.2021 №266, якщо нерезидент, організаційно-правова форма якого включена до Переліку, сплачує податок на прибуток (корпоративний податок) у державі, в якій він зареєстрований як юридична особа (за даними відповідного бізнес-реєстру тоговельного, банківського або іншого реєстру, в якому фіксується факт державної реєстрації компанії, організації) у відповідній організаційно-правовій формі, такий нерезидент може вважатися податковим резидентом зазначеної держави.
Достатнім підтвердженням для цього буде документ, який свідчитиме про сплату податку нерезидентом у відповідній державі у періоді здійснення операції, у загальному розумінні (наприклад, у якості зареєстрованого платника податку на прибуток (корпоративного податку).
Положеннями п. 3.2 ст. 3 ПК України визначено, що якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору.
Статтею 19 Закону України “Про міжнародні договори України” від 29.06.2004 №1906-IV передбачено, що чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.
1 березня 1994 року для України набула чинності Конвенція між Урядом України і Урядом Республіки Польща про уникнення подвійного оподаткування доходів і майна та попередження податкових ухилень, за змістом статті 2 якої вона застосовується до податків на доходи і на майно, що стягуються від імені Договірної Держави або її політико-адміністративного підрозділу, або місцевої влади, незалежно від способу їх стягнення (далі - Конвенція).
Відповідно до ч.3 ст. 2 Конвенції податками, на які поширюється ця Конвенція, зокрема, є: 
a) в Україні:
(i) податок на прибуток (доходи) підприємств; і
(ii) прибутковий податок з громадян України, іноземних громадян та осіб без громадянства; (надалі “український податок”);
Б) у Польщі:
(і) прибутковий податок з юридичних осіб;
(іі) прибутковий податок з громадян України, іноземних громадян та осіб без громадянства;
(ііі) сільськогосподарський податок.
Відповідно до податкового законодавства Республіка Польща польські підприємства оподатковуються податком на доходи юридичних осіб (СІТ). Податок на доходи юридичних осіб є одним із основних податків. Об`єктом оподаткування є отриманий дохід, який розраховується як різниця між приходом та витратами, понесеними на їх отримання протягом податкового року. Основна ставка податку становить 19%.
Податок на доходи з юридичних осіб (СІТ) є аналогом податку на прибуток підприємств в Україні та є корпоративним податком для цілей застосування підпункту “г” підпункту 39.2.1.1 підпункту 39.2.1 пункту 39.2 статті 39 розділу І Кодексу. 
Суд звертає увагу на те, що позивачем надавались податковому органу під час перевірки листи нерезидента, листи податкового органу нерезидента та інформацію з державного реєстру корпоративної інформації нерезидента про те, що компанія Proxim Plewka i Wspolnicy Spolka Komandytowa (Польща) та DACH SYSTEM S.J (Польща) є платником податку на прибуток юридичних осіб.
Оскільки податковим органом під час перевірки не була взята дана інформація до формування висновків, ТОВ “Максимум Центр” звернулось із запитом та отримало підтвердження Податкової служби в м. Любліні (Польща) від 06.08.2024 №0671-SKI.4060.241.2024 про те, що компанія Proxim Plewka i Wspolnicy Spolka Komandytowa (Польща) у 2023 році була і є платником податку на прибуток юридичних осіб за ставкою 19% (СІТ). 
Відповідна інформація та підтверджуючі листи, документи надавалась Державній податковій службі України.
В постанові Верховного Суду від 17 вересня 2025 року по справі №140/7521/24 у подібних правовідносинах сформулювало висновок про те, що обов`язок доведення факту несплати податку нерезидентами платника покладається на контролюючий орган. Податковий орган зобов`язаний надати докази того, що нерезидент, з яким здійснено господарську операцію, не сплачував податок на прибуток у своїй країні реєстрації. Відсутність у платника податків додаткових довідок не може автоматично свідчити про заниження фінансового результату до оподаткування, оскільки, така вимога прямо не передбачена нормами Податкового кодексу України.
Викладене з урахуванням того, що позивачем надавалися довідки про реєстрацію Proxim Plewka i Wspolnicy Spolka Komandytowa (Польща) та DACH SYSTEM S.J (Польща) платниками податків свідчить про безпідставність висновку контролюючого органу про заниження різниці, які виникають до Податкового кодексу України, за 2018 рік - на суму 183 512 грн, за 2019 рік – на суму 39 274 грн, за 2023 рік - на суму 599 350 грн. 
Також суд не приймає до уваги посилання податкового органу на постанову Франківського районного суду м. Львова від 30.09.2024 по справі №465/6760/24, відповідно до якої директора ТОВ “Максимум Центр” було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.163-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього штраф у розмірі 85,00 грн., оскільки стосуються оцінки дій конкретної особи на предмет наявності складу адміністративного правопорушення, тоді як у спірному випадку предметом аналізу є вина платника - юридичної особи у вчиненні податкового правопорушення, що є іншим видом юридичної відповідальності.
Решта доводів та аргументів сторін, що наведена у заявах по суті справи, не потребує окремої оцінки суду, оскільки зроблених судом висновків не спростовують.
Згідно з вимогами статті 78 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 73, 74, 139, 241-246, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ухвалив:

Позов задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області №46846/13-01-07-01 від 31.10.2024.
Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Максимум Центр” судовий збір в розмірі 23932,46 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Львівській області.
Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя	Гулкевич Ірена Зіновіївна