ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/13108/24 Головуючий у 1-й інстанції: Клопота С.Л.
Суддя-доповідач: Черпак Ю.К.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 лютого 2026 року м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача Черпака Ю.К.,
суддів Вівдиченко Т.Р., Штульман І.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2024 року, ухвалене в порядку спрощеного (письмового) позовного провадження без повідомлення та виклику сторін, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И В:
У вересні 2024 року ОСОБА_1 (далі - позивач/ ОСОБА_1 ) звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі - відповідач 1/апелянт/ГУ ПФУ в Чернігівській області), Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі - відповідач 2/ГУ ПФУ в Харківській області) про:
- визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Харківській області від 03 вересня 2024 року № 2000-0309-9/156451 щодо відмови ОСОБА_1 в призначені та виплаті пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2021-2023 роки, з якої сплачені страхові внески, що передували року звернення за призначенням пенсії, починаючи з 28 серпня 2024 року;
- зобов`язання ГУ ПФУ в Чернігівській області здійснити призначення та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2021-2023 роки, з якої сплачені страхові внески, що передували року звернення за призначенням пенсії, починаючи з 28 серпня 2024 року. 
Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю відмови у призначенні пенсії з застосуванням показника середньої заробітної плати, що застосовувались при перерахунку та виплаті пенсії відповідно до статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV із застосування показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески за 2021-2023 роки, починаючи з 28 серпня 2024 року. 
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Харківській області від 03 вересня 2024 року № 2000-0309-9/156451 щодо відмови ОСОБА_1 в призначені та виплаті пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2021-2023 роки, з якої сплачені страхові внески, що передували року звернення за призначенням пенсії, починаючи з 28 серпня 2024 року.
Зобов`язано ГУ ПФУ в Чернігівській області здійснити призначення та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2021-2023 роки, з якої сплачені страхові внески, що передували року звернення за призначенням пенсії, починаючи з 28 серпня 2024 року.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Харківській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 968, 96 грн. 
Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, який раніше отримував пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року за № 1788-XII, після досягнення загального пенсійного віку реалізував своє право на призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV, і таке звернення є саме первинним зверненням за призначенням пенсії за цим Законом, а не переведенням з одного виду пенсії на інший у розумінні частини третьої статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV. Положення частини третьої статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV, які передбачають застосування незмінного показника середньої заробітної плати при переведенні з одного виду пенсії на інший, стосуються лише випадків, коли обидва види пенсії призначені відповідно до цього ж Закону. Натомість у даній справі пенсія на пільгових умовах була призначена на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року за № 1788-XII, який регулює інші підстави та порядок пенсійного забезпечення. Звернення позивача із заявою від 28 серпня 2024 року про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV не є переведенням у розумінні статті 45 цього Закону, а є реалізацією права на інший вид пенсійного забезпечення за вибором особи відповідно до статті 10 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV. У такому випадку при обчисленні пенсії має застосовуватись формула, передбачена частиною другою статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV, із використанням показника середньої заробітної плати в Україні за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Оскільки позивач звернувся у 2024 році, підлягає застосуванню показник середньої заробітної плати за 2021-2023 роки. Після призначення пільгової пенсії позивач продовжував працювати та сплачував страхові внески, що також підтверджує його право на призначення пенсії за віком за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV із врахуванням актуальних показників. Суд послався на усталену практику Верховного Суду, за якою сформульовано висновок про те, що при первинному призначенні пенсії за Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV особі, яка раніше отримувала пенсію за іншим законом, застосовується середня заробітна плата за три роки, що передують року звернення. З огляду на це суд визнав протиправним та скасував рішення ГУ ПФУ в Харківській області про відмову у призначенні пенсії, оскільки відповідач безпідставно ототожнив звернення позивача з переведенням між видами пенсії в межах одного Закону та неправильно застосував норми матеріального права.
В апеляційній скарзі ГУ ПФУ в Чернігівській області просить скасувати судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначило, що суд першої інстанції неповно з`ясував фактичні обставини справи, неправильно застосував норми матеріального права та безпідставно дійшов висновку про наявність у позивача права на призначення пенсії із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2021-2023 роки. Позивач з 12 серпня 2016 року отримує пенсію за віком на пільгових умовах (за Списком № 2), призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV, і така пенсія є різновидом пенсії за віком. Отже, звернення позивача у 2024 році фактично є не первинним призначенням нового виду пенсії, а переведенням у межах того самого виду - пенсії за віком. Посилаючись на частину третю статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV, апелянт вказує, що при переведенні з одного виду пенсії на інший може застосовуватись лише той показник середньої заробітної плати, який враховувався під час призначення (або попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії. Суд першої інстанції помилково не врахував, що у даному випадку відбувається саме переведення з пенсії за віком на пільгових умовах на пенсію за віком на загальних умовах, тобто в межах одного виду пенсійного забезпечення. Пенсія за віком на пільгових умовах призначається довічно, а її правова природа визначається статтею 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV, тому відсутні підстави вважати, що позивач реалізує право на інший, відмінний вид пенсії. Крім того, ГУ ПФУ посилається на правові висновки Верховного Суду, зокрема у постановах від 29 листопада 2022 року у справі № 560/4589/21 та від 22 жовтня 2024 року у справі № 300/5450/23, в яких зазначено, що при переведенні між видами пенсії застосовується показник середньої заробітної плати, який уже враховувався раніше. Суд першої інстанції неправильно кваліфікував спірні правовідносини як первинне призначення пенсії за Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV, тоді як має місце переведення в межах одного виду пенсії (за віком), що унеможливлює застосування нового показника середньої заробітної плати за 2021-2023 роки. 
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
З метою повного та всебічного встановлення обставин справи, колегією суддів вирішено продовжити на розумний строк її апеляційний розгляд.
Апеляційний розгляд справи відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) здійснюється в порядку письмового провадження, за наявними у справі матеріалами та на основі наявних доказів.
Згідно з частинами першою та другою статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Перевіривши повноту встановлення фактичних обставин справ та їх правову оцінку, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Чернігівській області та отримує пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до статті 13 (пункт «з») Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ.
28 серпня 2024 року ОСОБА_1 , за досягненням 60-річного віку, звернувся до ГУ ПФУ в Чернігівській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2021-2023 роки.
За принципом екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсій заяву передано до ГУ ПФУ в Харківській області. 
ГУ ПФУ в Харківській області, розглянувши заяву, прийняло рішення від 03 вересня 2024 року № 2000-0309-9/156451 про відмову в призначені пенсії за віком, оскільки позивачу вже була призначена пенсія за віком на пільгових умовах відповідно до статті 13 (пункт «з») Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ.
Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду з позовом. 
Колегія суддів, переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, враховує такі норми чинного законодавства та фактичні обставини справи.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).
Відповідно до частини 4 статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до частини першої статті 9 Закону № 1058-IV в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
В силу вимог статті 2 Закону № 1788-XII цим Законом призначаються трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.
За змістом приписів статті 12 Закону № 1788-ХІІ (в редакції станом на час призначення позивачу пенсії) право на пенсію за віком, поряд з іншим, мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років.
Пунктом «б» частини першої статті 13 Закону № 1788-ХІІ (в редакції Закону до 01 квітня 2015 року) обумовлено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.
Отже особливістю пенсії за віком на пільгових умовах, є зменшення пенсійного віку, необхідного для призначення, а умовою для призначення - наявність, як правило, відповідного стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці.
Як убачається із матеріалів справи, з 12 серпня 2016 року позивачу призначено пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2.
28 серпня 2024 року позивач звернувся до ГУ ПФУ в Чернігівській області із заявою про призначення пенсії за віком на загальних підставах відповідно до Закону № 1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за останні три роки 2021-2023 роки.
Рішенням від 03 вересня 2024 року № 2000-0309-9/156451 ГУ ПФУ в Харківській області повідомило позивача, що він отримує пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-IV. З матеріалів пенсійної справи не вбачається підстав для переведення заявника на будь-який інший вид пенсії за іншим законом, а тому в перерахунку пенсії слід відмовити, оскільки заявник вже отримує пенсію за віком.
З 01 січня 2004 року набув чинності Закон № 1058-IV.
Пунктом 2 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.
До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.
Статтею 9 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Згідно із частинами першою, другою статті 43 Закону № 1058-IV перерахунок пенсій за віком, по інвалідності, в разі втрати годувальника, за вислугу років, призначених до набрання чинності цим Законом, здійснюється за нормами цього Закону на підставі документів про вік, страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час перерахунку в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло раніше, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
Для перерахунку пенсій, призначених до набрання чинності цим Законом, враховується заробітна плата (дохід), з якої було раніше обчислено пенсію, за документами, наявними в пенсійній справі, або за вибором пенсіонера - заробітна плата (дохід) за період, передбачений абзацом першим частини першої статті 40 цього Закону. При цьому заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається відповідно до частини другої статті 40 цього Закону із застосуванням середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України, за 2002 рік.
Згідно з положеннями статті 10 Закону № 1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсій за її вибором.
Частиною третьою статті 45 Закону № 1058-IV регламентовано, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.
Системний аналіз наведених положень дає змогу дійти висновку, що частиною третьою статті 45 Закону № 1058-IV встановлено порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший, а відтак показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом № 1058-IV.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 23 жовтня 2020 року у справі № 528/196/17 та у постанові від 17 червня 2021 року у справі № 336/7438/16-а.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 5 статті 242 КАС України).
Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, позивачу призначено пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до Закону № 1788-ХІІ.
Разом з тим, за призначенням (переведенням) пенсії відповідно до Закону № 1058-IV позивач звернувся 24 березня 2024 року.
Таким чином, враховуючи, що в даному випадку має місце призначення одного й того ж самого виду пенсії (пенсії за віком), але за іншим законом, колегія суддів наголошує на тому, що показник середньої заробітної плати при переведенні з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону № 1788-ХІІ, на пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-IV має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час первинного призначення пенсії за віком.
Аналогічний підхід до правозастосування наведений в постанові Верховного Суду від 27 червня 2023 року в справі № 500/4392/22.
Колегія суддів зазначає, що статтею 13 Закону № 1788-ХІІ для відповідних категорій осіб передбачено не окремий вид пенсійного забезпечення, а пільгові умови для призначення пенсії за віком, які полягають у зменшенні пенсійного віку. Пенсія за віком на пільгових умовах призначається та виплачується у порядку та на умовах, що визначені Законом № 1058-IV.
Враховуючи, що заява позивача до пенсійного органу стосувалась призначення того самого виду пенсії (пенсії за віком), яка вже була йому призначена, то така пенсія не може бути призначена повторно на підставі положень статті 40 Закону № 1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2021-2023 роки.
У постанові судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 22 жовтня 2024 року у справі №300/5450/23 Суд дійшов висновку, що викладені у раніше ухвалених постановах Верховного Суду від 17 червня 2021 року у справі № 336/7438/16-а, від 13 лютого 2019 року у справі № 334/917/17 та інших правові висновки про наявність у осіб, яким призначалась пенсія за віком на пільгових умовах відповідно до статті 13 Закону 1788-XII, права на призначення пенсії за віком на загальних підставах (після досягнення пенсійного віку) відповідно до Закону №1058-ІV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують зверненню за призначенням пенсії, є такими, що не ґрунтуються на правильному правозастосуванні.
У зв`язку з наведеним, судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду відступила від таких висновків та сформувала такі:
« 1) статтею 13 Закону 1788-XII для відповідних категорій осіб передбачено не окремий вид пенсійного забезпечення, а пільгові умови для призначення пенсії за віком, які полягають у зменшенні пенсійного віку;
2) пільгова пенсія за віком, призначена з урахуванням положень Закону 1788-XII, призначається та виплачується в порядку та на умовах, що визначені Законом №1058-IV, а тому особи, які отримують таку пенсію, не мають права на перехід на пенсію за віком на загальних підставах відповідно до Закону №1058-IV після досягнення ними пенсійного віку».
Застосовуючи наведені вище правові висновки до спірних правовідносин колегія суддів дійшла висновку про те, що позивач як особа, якому вже було призначено пенсію за віком на пільгових умовах, визначених статтею 13 Закону № 1788-XII, не має права на повторне призначення того самого виду пенсії за віком на загальних підставах (після досягнення пенсійного віку) відповідно до Закону № 1058-ІV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують зверненню за призначенням пенсії.
Отже, відповідно до статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у відповідній частині.
Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, відповідно відсутні й правові підстави для стягнення з відповідача судового збору.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 317, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області задовольнити.
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2024 року у справі № 620/13108/24 скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: Черпак Ю.К.

Судді: Вівдиченко Т.Р.

Штульман І.В.