КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа № 761/18316/25
провадження № 33/824/1082/2026

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2026 року м. Київ
Київський апеляційний суд
в складі судді Кирилюк Г. М., 
при секретарі Черняк Д. Ю. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Кіщака Дмитра Сергійовича на постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 25 серпня 2025 року в складі судді Кондратенко О. О., в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,
встановив:

Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 25 серпня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 1 000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн. 
02.09.2025 захисник  ОСОБА_1 - адвокат Кіщак Д. С. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 25 серпня 2025 року у зв`язку з тим, що вона є необґрунтованою та невмотивованою, висновки суду не відповідають фактичним обставинам та матеріалам справи, судом допущено істотне порушення норм матеріального і процесуального права та в її основу покладено недопустимі докази. Адміністративну справу відносно ОСОБА_1 закрити з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП.
Зазначив, що судом першої інстанції не були вчинені дії, передбачені ст. 279 КУпАП, не були досліджені письмові пояснення ОСОБА_1 . В подальшому, замість винесення та оголошення постанови, суд оголосив лише сутність накладеного стягнення. 
Вважає, що в даному випадку суд фактично став статистом, підтвердивши висновки поліцейських, які є незаконними та упередженими, не проводячи повний розгляд справи та встановлення об`єктивної істини. 
Постанова суду першої інстанції не відповідає вимогам КУпАП та є необґрунтованою і невмотивованою, оскільки не містить посилань на будь-які допустимі докази вини ОСОБА_1 , а ті докази, на які суд послався у своїй постанові, навпаки вказують на його невинуватість.
Так, відповідно до матеріалів адміністративного провадження вбачається, що жодні докази, якими підтверджується саме факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння та відмова від проведення огляду саме у встановленому законом порядку відсутні, а тому висновки суду в цій частині не відповідають фактичним обставина справи. 
Відсутність в матеріалах адміністративного провадження доказів того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом виключає можливість притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Крім того, матеріали справи містять ряд інших порушень працівниками поліції, які виключають можливість притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності. 
Також зазначає, що обставини, викладені в протоколі не відповідають дійсності та є повністю надуманими, оскільки протокол містить неправдиві відомості в частині того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом в момент начебто його зупинки, оскільки керування транспортним засобом з його боку не було, не було зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , а останній знаходився в припаркованому автомобілі, який стояв на місці та не рухався, коли до нього під`їхали працівники поліції, які вирішили з незрозумілих обставин перевірити у нього документи. ОСОБА_1 знаходився в припаркованому автомобілі, недалеко від місця проживання (готелю «Опера») та намагався з`ясувати по телефону чи відчинять паркінг або залишати автомобіль на тому місці, де він його припаркував. Крім того, працівники поліції допустили порушення порядку фіксування адміністративного правопорушення та збирання доказів, огляд на стан сп`яніння не був запропонований в встановленому законом порядку, оскільки ОСОБА_1 не повинен був проходити такий огляд, тому що не був в той час водієм. 
Вказані обставини повинні чітко підтверджуватися відеозаписами з нагрудних камер працівників патрульної поліції. 
Крім того, в порушення вимог КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення в пункті 11 протоколу «До протоколу додаються» не зазначені докази, які в матеріалах справи наявні, однак до протоколу не додавалися, а саме: відеозапис: 299854.mp4 розміром 1,58 гігабайт. 
Враховуючи викладене та у зв`язку із тим, що зазначені обставини мають значення для правильного вирішення справи, вказаний адміністративний матеріал підлягав поверненню на дооформлення до УПП в м. Києві ДПП, а суд першої інстанції з власної ініціативи почав збирати докази вини ОСОБА_1 , зокрема зробив запит до УПП в м. Києві на отримання відеозапису фіксування складання протоколу щодо ОСОБА_1 , хоча категорично не міг цього робити, оскільки суд неуповноважений збирати докази вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. 
Також, відповідно до п. 2.5. ПДР України, за порушення якого працівниками поліції щодо ОСОБА_1 складено протокол, визначено обов`язок водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану сп`яніння, а оскільки ОСОБА_1 в даному випадку не керував транспортним засобом, тобто не був водієм, тому немає порушення вказаного пункту ПДР України і немає відповідальності. 
Знаходження в транспортному засобі, яке не є в стані руху (знаходиться в нерухомому стані) не є доказом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки саме перебування особи в автомобілі не доводить факт керування транспортним засобом. 
З матеріалів справи не вбачається, коли і ким саме зупинений автомобіль та чи взагалі була зупинки автомобіля. 
Аналіз норм законів та підзаконних актів наводить на висновок, що неможливо постановити законне та обґрунтоване рішення по притягненню ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, спираючись та використовуючи надані працівниками поліції суду матеріали, оскільки вони не містять жодного доказу про керування останнім транспортним засобом, зупинку транспортного засобу під його керуванням, а також, ОСОБА_1 не підпадає під поняття водія в даному випадку в розумінні ПДР України, тому до нього не повинні застосовуватися вимоги п. 2.5 ПДР України. 
Тобто в діях ОСОБА_1 відсутнє керування транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, на наявність яких працівниками поліції не перевіряли ОСОБА_1 , тим більше, що на особу, яка притягається до адміністративної відповідальності законодавцем не покладено обов`язку доведення своєї невинуватості, а навпаки - обов`язок по доведенню вини особи, покладений на того суб`єкта владних повноважень, який склав протокол та зібрав щодо можливого порушника докази на підтвердження обставин, викладених у протоколі. 
Окрім цього, всупереч вимогам ст. 266, 265-2 КУпАП, від керування автомобілем ОСОБА_1 не відсторонили. Тимчасового затримання транспортного засобу, шляхом блокування або відправки його на спеціальний майданчик не відбулося. Дана обставина підтверджується матеріалами справи, які не містять жодних доказів як керування так і відсторонення від керування ОСОБА_1 .
Також в протоколі зазначено про наявність у ОСОБА_1 таких ознак сп`яніння як: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, почервоніння обличчя. Хоча на відео з бодікамер поліцейських чітко видно, що такі ознаки йому не озвучувались та фактично є відсутніми, оскільки поліцейські взагалі його не перевіряли на наявність будь-яких ознак, а видумали їх вже при складанні протоколу. На відео чітко видно, що ОСОБА_1 поводить себе адекватно і виважено, оскільки впевнений в своїй правоті.
Крім того, не можливо також використовувати як доказ і відео 299854.mр4 з нагрудних камер працівників патрульної поліції № 472069 та № 470636, яке знаходиться в матеріалах справи з наступних підстав.
Так, при складанні адміністративних матеріалів щодо ОСОБА_1 працівники патрульної поліції також допустили порушення «Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису», затвердженої наказом МВС України 18.12.2018 № 1026, зареєстрована в МЮ України 11.01.2019 за № 28/3299 (далі Інструкція), де зазначено, що включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський повинен переконатися в точності встановлених на пристрої дати та часу. Відсутність безперервного відеозапису, а саме відсутність на відеозаписі факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом ставить під сумнів законність проведених поліцейськими процесуальних дій та позбавляє можливості об`єктивно перевірити обставини, пов`язані із виявленням та фіксацією адміністративного правопорушення у випадку їх оспорювання.
Як вбачається, з DVD - диску, на якому знаходиться відеозапис 299854.mр4 з нагрудних камер № 472069 та № 470636, що долучений до матеріалів справи, відомості зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ст. 130 ч. 1 КУпАП, не узгоджуються з відомостями з нагрудних камер поліцейських.
Так, з відеозапису вбачається, що запис проводився 14.04.2025 о 01:40 год., який починається з того, як співробітник поліції підходить автомобіля, який знаходиться в статичному положенні без руху (припаркований), а на місці водія знаходиться ОСОБА_1 , однак в протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що «14.04.2025 року о 01 год. 40 хв. водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Volkswagen Jetta», державний номерний знак НОМЕР_1 по вулиці Олександра Кониського (Тургенівська), 11 в місті Києві з явними ознаками алкогольного сп`яніння .....» (а.с. 2).
Стає незрозумілим яким чином ОСОБА_1 міг керувати автомобілем, якщо з самого початку відео чітко видно, що він сидить в припаркованому автомобілі, коли до нього підходить співробітник поліції. Дані обставини чітко підтверджуються відеозаписом 299854.mр4 з нагрудних камер працівників поліції № 472069 та № 470636.
Тобто, фактичні обставини правопорушення, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, спростовуються відеозаписом із нагрудних камер співробітників поліції, а саме: із відеозапису не встановлено, що ОСОБА_1 керував автомобілем, була зупинка автомобіля під керуванням ОСОБА_1 , а тим більше останній не як не міг керувати автомобілем в час зазначений в протоколі, оскільки як встановлено із відеозапису 299854.mр4 з нагрудних камер ОСОБА_1 знаходився в автомобілі, який стояв на місці.
Важливим аспектом, який встановлений під час огляду DVD - диску при ознайомленні з матеріалами справи, є включення працівником поліції портативного відеореєстратора не з моменту початку виконання своїх службових обов`язків - можливого зупинення автомобіля під керуванням водія ОСОБА_1 , а коли останній знаходився в припаркованому автомобілі, а також не містить законних підстав звернення працівників поліції до ОСОБА_1 .
Встановлені порушення вказують на те, що наявний в матеріалах справи відеозапис, є недопустимим доказом, оскільки відеозапис вівся уривками та відсутній безперервний відеозапис.
Крім того, також не можливо використовувати вказаний відеозапис в якості доказу вини ОСОБА_1 , оскільки, відповідно до пункту 15 розділу ІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.11.2015 № 1376, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 01.12.2015 р. за № 1496/27941, до протоколу про адміністративне правопорушення долучаються правопорушення (пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновок експерта, речові докази, протокол про вилучення речей і документів, рапорти посадових осіб, а також інші документи та матеріали, що містять інформацію про правопорушення).
При цьому відеозаписи з нагрудних камер поліцейських встановленому законом порядку до протоколу не долучались, в пункті 11 протоколу додатком до нього не зазначені, тому і через вказані порушення ці відеозаписи є недопустимими доказами та використовувати їх неможливо, оскільки їх законне походження не відоме.
Зокрема в пункті 10 протоколу міститься тільки інформація про номери пристроїв відеозапису, які використовувались, а інформації про наявність і долучення будь-яких відеозаписів як доказів протокол не містить.
Тобто є незрозумілим звідки і яким чином вказаний відеозапис з`явився в матеріалах справи, якщо він не долучався до протоколу серії ЕПР1 № 299854, а до нього в якості доказів було долучено тільки направлення водія для проведення огляду на стан сп`яніння. 
Відеозаписи, які долучені до матеріалів адміністративної справи як докази не містять жодного підтвердження тим фактам на наявності яких наполягають патрульні поліцейські і, які зазначені у протоколі, складеному відносно ОСОБА_1 та не відображають відомостей про вчинення адміністративного правопорушення, а лише містять процесуальну послідовність складення адміністративного протоколу. 
Отже, використовувати протокол серії ЕПР1 № 299854 від 14.04.2025, а також відео 299854.mр4 з нагрудних камер працівників поліції № 472069 та № 470636 як докази винуватості ОСОБА_1 неможливо, оскільки вони містять не підтверджену доказами інформацію, а також відеозапис отриманий і долучений до справи з порушенням процедури. 
Крім того, не знаходить свого підтвердження те, що була зупинка автомобіля під керуванням ОСОБА_1 і через те, що крім протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП жодних інших протоколів і постанов за порушення будь-яких правил дорожнього руху щодо ОСОБА_1 складено не було. 
Також, ні відеозаписом, ні іншими матеріалами справи не зафіксовано роз`яснення ОСОБА_1 всього необхідного обсягу його процесуальних прав, передбачених ст. 63 Конституції України і ст. 268 КУпАП, зокрема права на правову допомогу, а також працівники поліції не представилися та не повідомили причини їх звернення до останнього. 
Крім цього, як встановлено матеріалами справи про адміністративне правопорушення, працівниками поліції не було задокументовано та не доведено належними та допустимими доказами факту порушення ОСОБА_1 таких положень ПДР, які б відповідно до ст. 35 Закону України «Про національну поліцію» давали право працівникам поліції здійснити законну зупинку транспортного засобу під керуванням останнього. 
В матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо зупинки, підстав та правомірності звернення до ОСОБА_1 працівників поліції, повідомлення працівниками поліції про підстави зупинки чи звернення, передбаченими ст. 35 Закону України «Про національну поліцію» та із матеріалів справи про адміністративне правопорушення не вбачається, що ОСОБА_1 допустив будь-які порушення ПДР, за які його слід було зупинити, або звернутися до нього для перевірки документів, у зв`язку із чим всі наступні вимоги працівників поліції він не був зобов`язаний виконувати, а всі складені процесуальні документи відносно нього не можуть бути належними та допустимими доказами його вини у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Тобто, працівниками поліції фактично у своєму протоколі встановлені не вірні обставини, а саме висновки працівників поліції не відповідають фактичним обставинам справи, що є суттєвим і грубим порушенням з боку поліції, яке стало можливим у зв`язку із формальним підходом до своїх обов`язків. 
Суд першої інстанції підійшов формально до дослідження та оцінки наявних в матеріалах справи доказів та обставин, жодним чином їх не врахувавши і не надавши їм оцінки, що потягло за собою необґрунтоване судове рішення. Суд не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду.
В судовому засіданні захисник ОСОБА_1 - адвокат Ковальська О. В. апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити. Не заперечувала проти розгляду справи у відсутність ОСОБА_1 . 
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно ст. 294 КУпАП суд апеляційної інстанції розглядає обставини вчиненого правопорушення в межах, що викладені в протоколі про адміністративне правопорушення та визнані доведеними судом першої інстанції, за доводами, зазначеними в апеляційній скарзі.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як зазначено в ст. 251 КУпАП.
Суд (суддя), у відповідності з приписами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Отже, при розгляді справи про адміністративне правопорушення підлягають з`ясуванню: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до п. 1.3 ПДР учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Згідно з п. 1.9 ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Згідно з положеннями ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» (із змінами та доповненнями) водій, серед іншого, зобов`язаний: виконувати розпорядження поліцейського, а водії військових транспортних засобів - посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, що даються в межах їх компетенції, передбаченої чинним законодавством, Правилами дорожнього руху та іншими нормативними актами; не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів.
Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Отже, з системного аналізу вказаних норм права вбачається, що проходження в установленому порядку медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, за наявності до того підстав, є обов`язком водія, а не його правом.
За відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП. 
Як вбачається з матеріалів справи, відносно ОСОБА_1 14.04.2025 о 02:01 було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 299854, відповідно до якого він 14.04.2025 о 01:40 у м. Києві, вул. Олександра Кониського (Тургенівська), 11, керував транспортним засобом Volkswagen Jetta, державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, почервоніння обличчя. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.
В графі 10 вказаного протоколу зазначені номери технічних засобів відеозапису: БК472069, БК470636.
До протоколу про адміністративного правопорушення долучено DVD -диск, який містить відеозаписи з вказаних в протоколі бодікамер.
З відеозапису з БК472069 вбачається, що 14.04.2025 о 01:40 год., під час дії комендантської години, водій ОСОБА_1 знаходиться за кермом транспортного засобу з увімкненими габаритними вогнями та ближнім світлом фар, який розташований на проїжджій частині, до якого підходять працівники поліції. ОСОБА_1 повідомляє поліцейським, що « доїхати осталось 200 метрів», « їду з дому в «оперу», ось доїжджаю». На питання поліцейських чи вживав він алкогольні напої, чи погоджується він пройти тест на стан сп`яніння, оскільки відчувається запах алкоголю, останній відповів: « Я випив бокал вина … я їду, ось я доїхав…, я їхав нормально …», від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки та в медичному закладі відмовився. 
Інспектором поліції в протоколі про адміністративне правопорушення було зазначено, що у ОСОБА_1 були наявні ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, почервоніння обличчя.
Посилання в протоколі на ознаки сп`яніння, які стали підставою для пропозиції пройти такий огляд, відповідають роз`ясненням, що містяться в пункті 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23 грудня 2005 року, а саме: якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.
Отже, працівник поліції, виявивши ці ознаки, законно та обґрунтовано запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, від якого останній відмовився.
Ознаки сп`яніння, які виявляються поліцейським при первинному контакті з особою на місці зупинки, визначаються в результаті візуального огляду особи, її поведінки, запахів тощо, і саме ці ознаки є підставою для пропозиції особі пройти огляд на стан сп`яніння.
Виявлення ознак, як виходить зі змісту діючого законодавства, не потребує проведення будь-яких спеціальних дій з боку поліцейського та складання поліцейським будь-яких документів, входить до його виключних дискреційних повноважень.
За викладених обставин у працівників поліції були підстави вважати, що ОСОБА_1 перебуває у стані сп`яніння, оскільки останній мав ознаки алкогольного сп`яніння, які зазначені в протоколі, а тому останній виконуючи п. 2.5 ПДР України повинен був на вимогу поліцейських пройти в установленому порядку огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, однак від вказаного огляду відмовився.
Зафіксована на відеозаписі інформація є достатньою та підтверджує обставини перебування особи під час керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння та відмови від проходження огляду як на місці зупинки, так і в закладі охорони здоров`я.
Витребування судом першої інстанції відеозаписів з нагрудних камер працівників поліції 472069, 470636, які містились на долученому до матеріалів справи диску, не може слугувати підставою для висновку про витребування судом нових доказів з власної ініціативи та перебирання на себе функції обвинувачення.
З огляду на те, що інформація про технічні записи відеозапису міститься в графі 10 протоколу про адміністративне правопорушення, не зазначення в графі 11 протоколу про те, що останні додаються до протоколу не є обставиною, що свідчить про їх неналежність чи недопустимість як доказів по справі. 
Щодо доводів сторони захисту про відсутність порушення ОСОБА_1 таких положень ПДР, які б відповідно до ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» давали б право працівника поліції здійснити законну зупинку транспортного засобу під керуванням останнього.
Так, відповідно до п. 7 ч. 1 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху.
Як передбачено п. 5 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану як, зокрема, запроваджувати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, комендантську годину (заборону перебування у певний період доби на вулицях та в інших громадських місцях без спеціально виданих перепусток і посвідчень), а також встановлювати спеціальний режим світлового та інших видів маскування.
За положеннями абзацу 3 пункту 8 Порядку здійснення заходів під час запровадження комендантської години та встановлення спеціального режиму світломаскування в окремих місцевостях, де введено воєнний стан, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 липня 2020 року № 573 на території, де запроваджено комендантську годину, забороняється перебування у визначений період доби на вулицях та в інших громадських місцях осіб без виданих перепусток, а також рух транспортних засобів.
Підпункт 4 пункту 16 Порядку визначає, що патрулям на території, де запроваджено комендантську годину та встановлено спеціальний режим світломаскування, в установленому законодавством порядку надано право тимчасово обмежувати або забороняти на вулицях та дорогах, окремих ділянках місцевості та в інших громадських місцях перебування або пересування осіб, рух транспортних засобів, зокрема транспортних засобів іноземних, консульських установ чи представництв міжнародних організацій; виводити осіб з окремих ділянок місцевості та об`єктів, евакуйовувати транспортні засоби.
За наказом Київської міської військової адміністрації з 26 березня 2023 року «Про запровадження комендантської години на території міста Києва» в місті Києві комендантська година діє щодня з 00:00 до 05:00 годин.
Враховуючи, що ОСОБА_1 було зупинено 14 квітня 2025 року о 01 год. 40 хв., тобто під час дії комендантської години, спеціальної перепустки на право пересування під час комендантської години він не пред`явив, то за таких обставин зупинка його транспортного засобу працівниками поліції була здійснена правомірно.
На відеозаписі зафіксовано попередження водія ОСОБА_1 про те, що він тимчасово відстороняється від керування транспортними засобами. 
Відсутність достатніх доказів того, що працівниками поліції було відсторонено ОСОБА_1 від керування транспортним засобом не є обставиною, що звільняє водія від адміністративної відповідальності за ст.130 КУпАП. 
Відповідно до ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.
В протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що ОСОБА_1 роз`яснено його права, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП. Протокол підписаний ОСОБА_1 без жодних зауважень.
ОСОБА_1 реалізував своє право при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката в повному обсязі. 
В матеріалах справи відсутні та захисником ОСОБА_1. під час апеляційного перегляду не надано доказів на підтвердження істотних порушень працівниками поліції вимог закону під час складання протоколу про адміністративне правопорушення. Дії працівників поліції відповідали вимогам ст. 266 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року №1395 та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 09 листопада 2015 року.
Суд апеляційної інстанції дослідив письмові пояснення ОСОБА_1 по суті пред`явленого обвинувачення та оцінив їх критично. 
Так, доводи ОСОБА_1 про те, що приблизно о 01 год. 30 хв. він доїхав до м. Києва та припаркувався на вільному місці за 100-200 м від готелю «Опера», де він проживав, оскільки не був впевнений, що зможе заїхати в підземний паркінг готелю в комендантську годину, спростовуються даними відеозапису, на якому автомобіль під його керуванням знаходиться на проїжджій частині, з увімкненими габаритними вогнями та ближнім світлом фар. При цьому ОСОБА_1 не повідомляв про те, що він вже припаркувався та має намір йти в готель пішки, а пояснював, що він нормально їхав і йому залишилось доїхати до готелю «Опера» лише 200 метрів. 
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовані повно та об`єктивно. Вина ОСОБА_1 доведена повністю, а його дії за ч.1 ст.130 КУпАП кваліфіковані вірно. Тому твердження скаржника про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, є необґрунтованими.
Апеляційним судом під час перегляду справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушень судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права. Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, та не спростовуються доводами апеляційної скарги.
За таких обставин, підстав для скасування постанови суду першої інстанції відносно ОСОБА_1 та закриття провадження у справі немає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суд

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Кіщака Дмитра Сергійовича залишити без задоволення.
Постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 25 серпня 2025 року залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Г. М. Кирилюк